Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, третіх осіб. 21.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством та судом на загальну суму 3 500 000 гривень, у тому числі: - внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваною та обвинуваченою, тобто перебування під слідством та судом - 2 000 000 гривень; - внаслідок незаконних затримання та тримання під вартою, застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та покладення пов`язаних із нею обмежень, тобто обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання та інше - 1 000 000 гривень; - внаслідок незаконного накладення арешту на майно - 500 000 гривень; - судові витрати компенсувати за рахунок держави. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що її обвинувачували у вчиненні злочинів, які вона не вчиняла. Досудове слідство за обвинуваченнями, висунутими відносно неї у кримінальній справі № 10120036 від 11.09.2012 року (в подальшому кримінальне провадження № 42014220000000647 від 17.11.2014) та кримінальному провадженні № 12013220190001932 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України тривало 6 років 10 місяців (кримінальну справу порушено 11.09.2012, постанова про закриття кримінального провадження прийнята 10.07.2019). Кримінальне провадження органом досудового розслідування закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Проте, знявши остаточно всі звинувачення із позивача, слідчий не скасував обраний відносно неї запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд у кримінальній справі № 10120036, а тому позивач і після закриття кримінального провадження була обмежена у своїх правах вільного пересування та обрання місця проживання. Зазначений запобіжний захід було скасовано постановою Балаклійського районного суду Харківської області лише 01.10.2019. Позивач незаконно перебувала під вартою з 21.35 год. 11.09.2012 по 18.09.2012 , тобто 7 діб, за обвинуваченнями, за якими в подальшому встановлена відсутність подій кримінальних правопорушень. Загалом позивач була обмежена у своїх конституційних правах протягом 7 років 20 днів з моменту порушення кримінальної справи та затримання до скасування судом міри запобіжного заходу. Крім того, під час затримання позивача одночасно співробітниками міліції було затримано її цивільного чоловіка [PERSON] . При цьому його долю та місцезнаходження їй ніхто не повідомив. 11.09.2012 [PERSON] затримано в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року) за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, 14.10.2012 відносно нього обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під вартою [PERSON] провів до 21.08.2013. Протягом тривалого часу позивач була позбавлена можливості користуватися вилученим та арештованим майном, а саме офісною технікою, мобільними телефонами та нерухомим майном. Вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органу досудового розслідування. Органом досудового слідства були штучно та свідомо створені процесуальні перешкоди для реалізації права на захист, обмежене право на отримання інформації у кримінальному провадженні. Спочатку тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували її авторитет, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило їй тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя. Представник Державної казначейської служби України позов не визнав, 05.12.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження та задоволення слідчим суддею скарг не є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки не встановлює бездіяльності органу прокуратури та досудового слідства. Позивач не надав доказів наявності моральної шкоди та не обґрунтував моральну шкоду в такому розмірі (Т. 2 а.с. 24-25). Представник третьої особи Головного управління МВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії надав письмові пояснення, в яких зазначив, що визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме незаконність дій посадових осіб. Порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача. При цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могли бути встановлені лише в рамках розслідування кримінальної справи. З урахуванням інкримінованих позивачу злочинів, застосування відносно неї відповідних процесуальних заходів було цілком обґрунтованими діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Посилання позивача на порушення вимог КПК України під час проведення досудового розслідування з боку слідчих не є доказом спричинення позивачу моральної шкоди. Крім того, законодавством передбачено, що компенсація моральної шкоди здійснюється з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 500 000 гривень у зв`язку з тим, що остання перебувала під слідством 7 років 13 днів, не підлягають задоволенню. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування такої шкоди. Також зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] (Т. 1 а.с. 212-214) Аналогічні письмові пояснення надали представники третіх осіб ГУНП в Харківській області (Т. 1 а.с. 229-232) та прокуратури Харківської області (Т. 1 а.с. 237-241), просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] Також представник третьої особи прокуратури Харківської області зазначила, що позивачем не вірно визначено строк перебування під слідством та судом, оскільки 11.09.2012 стосовно неї порушено кримінальну справу № 10120036 за ч. 4 ст. 190 КК України, а відповідно до вимог КПК України від (в ред. 2012 року) вказану кримінальну справу 11.09.2013 перереєстровано в ЄРДР під № 12013220190001932 за ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження позивачу не повідомлялося про підозру у вчиненні злочинів, з моменту реєстрації відомостей в ЄРДР досудове розслідування здійснювалося за фактом, а не у відношенні позивача. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Просили позов задовольнити. Позивач також пояснила, що під час обшуку за місцем її мешкання 11.09.2012, який тривав 8 годин, вона пережила сильні душевні страждання. Працівники міліції постійно їй погрожували та залякували, чим здійснювали на неї психологічний тиск. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування вона була обмежена в своїх правах, через перенесені хвилювання значно погіршився стан її здоров`я. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі (Т. 2 а.с. 32). Представник третьої особи прокуратури Харківської області в судовому засіданні просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити з підстав викладених в письмових поясненнях. Представники третіх осіб Головного управління МВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 05.11.2019 ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. За клопотанням позивача до участі у справі залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління МВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. Разом з позовною заявою позивачкою було подане клопотання про витребування доказів в якому вона просила витребувати із Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження № 12013220190001932 для їх огляду в судовому засіданні. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03.12.2019 клопотання позивача про витребування доказів було задоволено, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Під час підготовчого судового засідання також було задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання і допит в якості свідка чоловіка позивачки [PERSON] 26.12.2019 представником позивача було подане клопотання про витребування доказів в якому вона просила витребувати із Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження № 42014220000000647 для їх огляду в судовому засіданні, оскільки вказані матеріали були повернуті до Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області Балаклійським районним судом Харківської області в рамках розгляду іншої цивільної справи. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 26.12.2019 вказане клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 11.09.2012 слідчим відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим А.С., в рамках розслідування кримінальної справи № 10120036, була порушена кримінальна справа відносно [PERSON] за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживанням довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (Т. 1 а.с. 39-41). На підставі постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2012, за місцем мешкання [PERSON] та її на той час цивільного чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , 11.09.2012 був проведений обшук, який тривав з 09 години 15 хвилин до 17 години 45 хвилин (Т. 2 а.с. 55-77). 11.09.2012 проведено обшук за адресами: [ADDRESS] (Т. 2 а.с. 78-85). 11.09.2012 о 21 годині 35 хвилин [PERSON] була затримана на підставі ст. 115 КПК України (в ред. 1960 року), про що було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та корінець до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.09.2012 (Т. 1 а.с. 42-46). Задорожній 12.09.2012 були роз`яснені права підозрюваного та остання в той же день була допитана в якості підозрюваної (Т. 1 а.с. 47-50). Постановою слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова А.С. від 12.09.2012 [PERSON] залучено у якості обвинуваченої і їй пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та роз`яснені права обвинуваченої (Т. 1 а.с. 51-58). 12.09.2012 [PERSON] було допитано в якості обвинуваченої (Т. 1 а.с. 59). Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О.С. від 13.09.2012 накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку, а саме: диктофон Панасонік в чохлі з гарнітурою, мобільний телефон SAMSUNG в чохлі з сім-картою оператора МТС, мобільний телефон SAMSUNG з сім-картою оператора Київстар, мобільний телефон NOKIA, системний блок ПК ASUS, DVD ROM-LG, друкарську механічну машинку «Underwood», фотоапарат SONY в чохлі, відеокамеру JVC без акумулятора в чохлі, ноутбук ASUS з сумкою, принтер струйний EPSON, які належать [PERSON] та її на той час цивільному чоловіку [PERSON] (Т. 1 а.с. 95). 13.09.2012 постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О.С. накладено арешт на все майно [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 96). 14.09.2012 слідчий відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітан міліції Петров А.С., за погодженням з заступником прокурора Харківської області Мироновим С.В., звернувся до Київського районного суду м. Харкова з поданням про обрання стосовно [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою (Т.1 а.с. 60-61). Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2012 [PERSON] продовжено строк затримання у ІТУ м. Харкова до 7 діб, тобто до 18.09.2012 (Т. 1 а.с. 62). 15.09.2012 [PERSON] були роз`яснені права обвинуваченої та остання була допитана в якості обвинуваченої (Т. 1 а.с. 63-70). 15.09.2012, на підставі постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції Фоменка Ю.Н., у [PERSON] були відібрані експериментальні зразки почерку і підписи на 15 аркушах формату А4 (Т. 1 а.с. 71-72). 15.09.2012 [PERSON] були роз`яснені права обвинуваченої та вона тричі допитувалась в якості обвинуваченої слідчими [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 73-83). 17.09.2012 між обвинуваченими [PERSON] та [PERSON] проведена очна ставка (Т. 1 а.с. 85-92). Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2012 відмовлено в задоволенні подання органу досудового слідства про обрання стосовно [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Цією ж постановою [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання (Т. 1 а.с. 93-94). Постановами слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О.С. від 25.09.2012 накладено арешт на будівлю - нежитловий об`єкт [ADDRESS] , які належать [PERSON] на праві приватної власності (Т. 1 а.с. 97-98). 12.11.2012 слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим О.С., в рамках розслідування кримінальної справи № 10100041, змінено підстави порушення кримінальної справи з ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 2 ст. 366 КК України та відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом співучасті у складанні і видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинені за попередньою змовою групою осіб, за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України (Т. 1 а.с. 103-108). Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О.С. від 14.11.2012, в рамках розслідування кримінальної справи № 10100041, стосовно [PERSON] була порушена кримінальна справа за фактом використання завідомо підробленого документа, за ч. 4 ст. 358 КК України (Т.1 а.с. 109-110). 14.11.2012 слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим О.С., в рамках розслідування кримінальної справи № 10220036, змінено підстави порушення кримінальної справи з ч. 4 ст. 190 КК України на ч. 5 ст. 191 КК України та відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом співучасті в заволодінні майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України (Т. 1 а.с. 111-116). Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О.С. від 16.11.2012, в рамках розслідування кримінальної справи № 10120036, виділено в окреме провадження матеріали кримінальної справи стосовно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України (Т. 1 а.с. 117-122). Згідно з витягом з ЄРДР, 11.09.2013 відомості за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів про виявлені факти вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12013220190001932 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (Т.1 а.с. 123). 10.12.2015 постановою старшого слідчого СВ Балаклійського ВП Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майора міліції Слюсарчук О.В. було скасовано арешт на майно [PERSON] , а саме: диктофон Панасонік в чохлі з гарнітурою, мобільний телефон SAMSUNG в чохлі з сім-картою оператора МТС, мобільний телефон SAMSUNG з сім-картою оператора Київстар, мобільний телефон NOKIA, системний блок ПК ASUS, DVD ROM-LG, друкарську механічну машинку «Underwood», фотоапарат SONY в чохлі, відеокамеру JVC без акумулятора в чохлі, ноутбук ASUS з сумкою, принтер струйний EPSON, та нерухоме майно: будівлю - нежитловий об`єкт [ADDRESS] , які належать [PERSON] (Т. 1 а.с. 100-102). 10.12.2015 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( Т . 1 а.с. 37). Постановою слідчої Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Жирко І.В. від 10.07.2019 кримінальне провадження № 12013220190001932 від 11.09.2013 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України (Т. 1 а.с. 124-127). 18.07.2019 [PERSON] зверталась до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням про скасування обраного відносно неї у кримінальній справі № 10100036 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд (Т. 1 а.с. 128-133). Постановою від 19.07.2019 слідча Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Жирко І.В. відмовила [PERSON] в задоволенні вказаного клопотання з тих підстав, що скасування запобіжного заходу не відноситься до компетенції слідчого (Т. 1 а.с. 134). Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 01.10.2019 був скасований, обраний 18.09.2012 постановою Київського районного суду м. Харкова стосовно [PERSON] , запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, та скасовані покладені на неї обов`язки: без дозволу слідчого та суду не виїжджати з постійного місця проживання і з`являтися за їх першою вимогою, у кримінальній справі № 10120036, на підставі якої було зареєстроване кримінальне провадження № 12013220190001932 від 11.09.2013 (Т. 1 а.с. 135-138). Обставини притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] (на той час цивільного чоловіка позивачки) підтверджуються постановою про порушення кримінальної справи від 11.09.2012; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.09.2012 та корінцем до нього; поданням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 14.09.2012; постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2012 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; поданням про продовження строків тримання під вартою від 07.11.2012; постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2012 про продовження строку тримання під вартою; постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.08.2013 про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування; підпискою про невиїзд; постановою про закриття кримінального провадження від 12.12.2016 (Т. 1 а.с. 140-189). Норми права, які застосував суд. Стаття 3 Конституції України закріплює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статтях 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частинами п`ятою, шостою статті 4 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Мотиви суду. Стаття 3 Конституції України є базисною статтею, яка характеризує самі підвалини того суспільного й державного ладу, що закріплюється Конституцією. Вона є юридичним фундаментом гуманістичного спрямування розвитку суспільного і державного життя в Україні. Визнання людини соціальною цінністю означає, що людина є цінністю не тільки для самої себе, а й для всього суспільства, для соціуму. Жодне інше явище не може оцінюватись суспільством вище, аніж людина, оскільки не існує такої цінності, заради якої можна було б пожертвувати людиною. Загальне призначення наведеного твердження полягає ще й у тому, що воно має служити перепоною, бар`єром всевладдю Держави, сваволі її органів щодо людини. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини (їх визнання державою) - є головним обов`язком держави. З цього положення випливає, що держава не є всевладною щодо людини, у своїй діяльності вона має бути обмежена правами та свободами людини. У цій підпорядкованості держави людині (її правам) і реалізується верховенство права. Держава зобов`язана дбати, піклуватись про їхню здійсненність, вона відповідає перед людиною за свою діяльність. Позитивна відповідальність держави в тому, що вона має формувати різні умови, необхідні для здійснення прав і свобод людини, а негативна відповідальність полягає в її зобов`язаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) її державних органів, службових чи посадових осіб. Можливість такої відповідальності передбачена у ст. 56 Конституції України. Позивачкою доведено, що вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через дії органу досудового розслідування. Тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували авторитет позивача, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило їй тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя. Органом досудового слідства були створені процесуальні перешкоди для реалізації прав та свобод позивачки. Так, 11.09.2012 [PERSON] була затримана в порядку ст. 115 КПК (в ред. 1963 року). З моменту затримання вона мала процесуальний статус підозрюваного. 12.09.2012 [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (з цього моменту [PERSON] мала статус обвинуваченої). 18.09.2012 постановою судді Київського районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні подання органу досудового слідства про обрання стосовно [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Цією ж постановою [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. У подальшому у цій кримінальній справі № 10120036 [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України. 16.11.2012 матеріали кримінальної справи стосовно позивача, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, були виділені в окреме провадження. Із витягу з ЄРДР вбачається, що матеріали кримінальної справи стосовно [PERSON] були внесені 11.09.2013 до ЄРДР за № 12013220190001932. Таким чином, викладені позивачкою факти, що вона саме в цій кримінальній справі була послідовно підозрюваною та обвинуваченою, 7 діб утримувався під вартою, потім їй був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, яку скасували лише 01.10.2019, спростовують посилання представника прокуратури Харківської області про те, що з 11.09.2013 досудове розслідування по кримінальному провадженню здійснювалося за фактом, а не у відношенні позивачки. Насправді у межах цієї справи [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності із застосуванням до неї запобіжного заходу. Так, органом досудового розслідування не повідомлялось позивачці про зміну її процесуального статусу, постанови про притягнення її в якості обвинуваченої скасовані не були, раніше обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та відповідні обмеження були скасовані вже після закриття кримінального провадження. Позивачка перебувала під слідством та судом з 11.09.2012 (з моменту її затримання) по 01.10.2019 (скасування підписки про невиїзд), що складає 84 місяці і 20 днів. Таким чином, позивачка без відповідної правової підстави більше 84 місяців перебувала під кримінальним переслідуванням. При цьому 7 діб вона утримувалася під вартою, внаслідок чого була ізольована від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на її життя. Після цього позивачка також була обмежена у вільному виборі місця знаходження, оскільки відносно неї було застосовано підписку про невиїзд. Також позивачка більше трьох років була позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм рухомим майном, вилученим під час проведення обшуків 11.09.2012. Арешт на майно було скасовано лише 10.12.2015. За вказаний час, з урахуванням стрімкості технічного прогресу, дане майно, яке складалось з аудіо- та відеотехніки, офісної техніки та мобільних телефонів, значно втратило свою цінність порівняно з тією, яку мало на момент вилучення. Крім того, більше трьох років позивачка також була позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, на яке теж був накладений арешт. Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальне провадження відносно позивачки за відсутності події злочину, остання зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни її життєвого укладу та завдав їй значних страждань. Крім того, незаконне притягнення [PERSON] та її чоловіка [PERSON] до кримінальної відповідальності також порушило у значній мірі нормальні сімейні відносини і родинні зв`язки. Перенесені позивачкою душевні страждання безпосередньо під час обшуку 11.09.2012 за місцем її мешкання підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги представлені позивачем численні докази з цього приводу, що містяться в матеріалах кримінальних справ, які були дослідженні під час судового розгляду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, зважаючи на усі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивачки як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту її утримання під вартою, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивачка через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку буде сума 200 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає принципу розумності та справедливості. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу при вчинені окремих слідчих дій, то такі вимоги не підлягають окремому задоволенню, оскільки охоплюються відшкодуванням саме за факт перебування під слідством і судом і таке стягнення проведено вище. До того ж, в протилежному випадку, буде мати місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одні і ті ж дії. Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба хоч і є юридичною особою, але діє від імені держави. Крім цього, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10-1 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial