Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26січня 2021 р. позов [PERSON] задоволено повністю. Від позивача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, зокрема, судового збору та витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем у розмірі 6000 грн. 00 коп. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Необхідність розгляду питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи в дані справі відсутня. Як встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2021 р. позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення задоволено повністю та ухвалено: Зобов`язати [PERSON] , [INFO] , усунути та не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] , [INFO] , власністю - квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , передати [PERSON] , [INFO] , другий примірник ключів від вхідної двері квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Втім, в резолютивній частині рішення суду від 26.01.2021 р. не зазначено про розподіл судових витрат, а також в мотивувальній частині судового рішення із вказаного питання не наведено мотивування. Щодо розміру судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, то, здійснюючи їх розподіл, суд керується наступним. У зв`язку з поданням 03.06.2020 р. до суду вказаної позовної заяви позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. (а.с. 1), виходячи зі змісту позовних вимог, які містили одну позовну вимогу немайнового характеру. В силу ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн., підлягають стягненню на відповідача на користь позивача. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд керується наступним. Позивачем наголошується, що ним понесені витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, в розмірі 6 000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав наступні письмові докази: ордер серії ДП №25/002; угоду про надання правової допомоги №02/0052 від 01.06.2020 та виписку по рахункам щодо оплати [PERSON] юридичних послуг в загальній сумі 6000,00 грн. (а.с. 89, 90-92, 93-94). В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначений обов`язок з боку позивача в повному обсязі не виконаний: суду не наданий розрахунок понесених витрат, акт приймання-передачі наданих послуг. При цьому суд звертає увагу на те, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, враховуючи, що витрати на професійну правову допомогу позивачем документально не підтверджені, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved