Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «ГЦНТП-плюс», фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Луцька міська рада, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовлено. До постановлення рішення суду представник відповідач зробив письмову заяву про надання доказів про понесені судові витрати в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України (а.с.17 зворот). 20 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно розподілу понесених ним судових витрат на правничу допомогу адвоката. Оскільки ця заява подана у п`ятиденний строк, який визначений у ст.8 ст.141 ЦПК України, вона прийнята до розгляду судом. Позивач у судове засідання для розгляду питання про постановлення додаткового рішення суду не з`явився. У заяві від 13 листопада 2020 року навів свою заперечення на заяву, які полягають у тому, що копії наданих відповідачем документів про понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката не завірені належним чином. Також у договорі про правову допомогу не зазначено його ціни, а у його предметі не вказано про складання відзиву на позов та участі у судових засіданнях адвокатом. Крім того, на думку позивача, відповідач всупереч приписам ч.8 ст.141 ЦПК України, до постановлення рішення у справі не зробив заяву про надання доказів понесених витрат після ухвалення рішення, а його заява, що міститься у відзиві, є неналежною, оскільки сам відзив подано на «зустрічну позовну заяву», яка в матеріалах справи відсутня. Відповідачі та треті особи у судове засідання не прибули, своїх представників не направили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвали додаткове рішення суду, з наступних підстав. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вже зазначав суд, докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу адвоката були подані відповідачем в межах п`ятиденного строку, який визначений ч.8 ст.141 ЦПК України. При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не робив заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, оскільки така письмова заява відповідача наявна в матеріалах справи, а процесуальний документ, в якому вона міститься, правового значення не має (а..с. 17 зворот). Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, всі судові витрати відповідача [PERSON] , слід покласти на позивача. Визначаючи розмір таких витрат, суд враховує положення ч.4 ст.141 ЦПК України, які передбачають, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як слідує з матеріалів справи, у першій заяві по суті спору - відзиві на позов, відповідач [PERSON] в попередньому (орієнтовному) розрахунку вказав, що планує понести витрати у розмірі 2 400,00 грн. на правову допомогу адвоката та 15 грн. на витрати на відправку позивачу рекомендованим листом відзиву. В заяві про ухвалення додаткового рішення суду відповідач [PERSON] просить суд стягнути більшу суму судових витрат, а саме у розмірі 5 400,00 грн. Будь-яких пояснень відповідача [PERSON] що він не міг передбачити такі збільшені витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, матеріали справи не містять. У зв`язку з вищенаведеним, суд відмовляє відповідачу [PERSON] у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення та присуджує до стягнення лише 2 400,00 грн., як визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку. Вказані витрати на професійну правничу допомогу підтверджується договором про надання правової (правничої допомоги), ордером, актом прийому-передачі наданих послуг, квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.160-162). Суд відхиляє доводи позивача, що договір про надання правової допомоги є неналежним, оскільки у ньому не зазначена його ціна, оскільки порядок оплати послуг адвоката був врегульований у розділі 5 договору, який передбачав обумовлення вартості послуг у відповідних актах прийому-передачі. Також суд вважає помилковими доводи позивача про те, що за договором не було передбачено складання відзиву на позов, оскільки складання заяв по суті справи, яким, зокрема, є і відзив, є основною складовою надання професійної правничої допомоги адвокатом.

Outcome: approved