Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором б/н від 24 квітня 2007 року, в сумі 23302,05 грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 8410,99 грн.; заборгованість по процентами за користування кредитом - 8503,85 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 4801,40 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.: штраф (фіксована ставка)- 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1085,81 грн., мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Білецький Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що 24 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, за умовами якого банк надав [PERSON]. кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та має прострочену заборгованість за кредитним договором яка становить 23302,05 грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 8410,99 грн.; заборгованість по процентами за користування кредитом - 8503,85 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 4801,40 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка)- 500,00 грн.; штраф (процентна складова)- 1085,81 грн., у зв'язку з чим ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором та відшкодувати судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити в повному обсязі, додатково пояснила, що 24 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Приватбанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредиту у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач, зобов'язувалась сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, та повністю погасити заборгованість до закінчення терміну дії кредитного договору. Разом з тим, позивач зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований жодними належними та допустимими доказами, у такий спосіб відповідач намагається стягнути з відповідача безпідставні борги, а також застосування одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме порушення, тобто накладення подвійного стягнення за порушення грошового зобов'язання, що забороняється нормами чинного законодавства. Також наголосила, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, що є безумовною підставою для відмови в задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінченим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як встановлено п. 3.1.3 «Правил користування платіжною карткою» при закінченню терміну дії відповідної картки подовжується на новий термін, якщо раніше не надійшла заява про закриття розрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на рахунку та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Таким чином, вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував платежі, а банк в свою чергу не виконав умови договору, якими передбачено, що в разі якщо утримувач картки більше одного разу допустив прострочку погашення мінімального обов'язкового платежу, то утримувач картки поручає банку зупинити або припинити дію картки, відновити в її подовженні, заміні або видачі. Відповідно до п. 9.1 «Умов та правил надання банківських послуг» утримувач картки поручає банку зупинити або припинити дію картки, або відмовити у її продовженні, заміні чи видачі нової картки, якщо утримувач картки допустив більше одного разу прострочку погашення мінімального обов'язкового платежу. Крім того, п. 9.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачає, що при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення терміну дії картки банк стягує комісію за обслуговування карткового рахунку, якщо залишок менше комісії, то розмір комісії встановлюється в розмірі залишкових коштів на картці. При нульовому залишку коштів по неактивному рахунку останній закривається. Відповідно п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується та такий же термін. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» посилається на порушення відповідачем, протягом дії кредитного договору, зобов'язань щодо проведення щомісячної оплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у відповідності до графіку платежів, у зв'язку з чим станом на 17 листопада 2013 року утворилася заборгованість за Кредитним договором б/н від 24 квітня 2007 року на загальну суму - 23302,05 грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 8410,99 грн.; заборгованість по процентами за користування кредитом - 8503,85 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 4801,40 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.: штраф (фіксована ставка)- 500,00 грн.; штраф (процентна складова)- 1085,81 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така правова позиція висловлена в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. При вирішенні даного спору, суд, враховуючи наявність заяви відповідача [PERSON], про застосування строків позовної давності, приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором б/н від 24 квітня 2007 на загальну суму 16914,84 грн., поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту невиконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору, тобто в даному випадку строк слід рахувати з січня 2010 року, дата визначена позивачем як несплата чергового платежу, що відповідає наданим позивачем розрахункам заборгованості, а також зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання за договором настав в квітня 2008 року, що відповідає строку дії картки, в той же час з даним позовом до суду позивач звернувся лише 02 грудня 2013 року, що підтверджується датою реєстрації позову канцелярією суду, що дає підстави суду відмовити у задоволенні позову. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, безпосередньо у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 06 листопад 2013 року у справі №6-116 цс13. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.; штраф (фіксована ставка) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1085,81 грн., оскільки надані позивачем розрахунки не конкретизовані, не наведена методика нарахування відсотків виходячи із загальної суми заборгованості за період дії договору, а також в межах даного спору слід застосувати спеціальні строки позовної давності, які передбачені п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень ст. 266 Цивільного кодексу України, враховуючи той факт, що оскільки відповідач [PERSON] припинила виконання зобов'язань по кредитного договору з січня 2010 року, в той же час з даним позовом до суду позивач звернувся лише 02 грудня 2013 року, тобто після спливу річного строку визначеного для стягнення штрафу, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed