Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Сафір Федір Олегович, діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.03.2011 року в сумі 58554,33 грн. З позову виходить, що 28.03.2011 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього, станом на 28.02.2017 року, виникла заборгованість у розмірі 58554,33 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5471,34 грн, заборгованості по процентах в сумі 46532,54 грн, заборгованості по пені та комісії в сумі 3285,96 грн, штрафу (фіксований) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 2764,49 грн. /а.с.4, 5/ У судове засідання представник позивача не з'явився, оскільки подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, з проханням задовольнити позовні вимоги. /а.с.5 зворотна сторона/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги фактично визнав, однак пояснив, що не погоджується з нарахованими позивачем процентами за користування кредитом та рахує, що ним пропущені строки позовної давності для звернення до суду з позовом. Крім того зазначив, що не має матеріальної можливості сплатити одразу усю суму заборгованості і з цього приводу він звертався до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про реструктуризацію боргу, однак у її задоволенні було відмовлено. Заслухавши пояснення сторони відповідача, суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 28.03.2011 р. між [PERSON]. та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (п.2.1.1.7.6 Правил). Згідно п.1.1.7.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку ні одна з сторін не проінформувала другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такій же строк. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов строк позовної давності, що стосується вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та витрат банку складає 50 років /а.с.11-34/ Отже, підписання вказаного договору підтверджується анкетою-заявою [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений і погодився. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 28.02.2017 року, становить 58554,33 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5471,34 грн, заборгованості по процентах в сумі 46532,54 грн, заборгованості по пені та комісії в сумі 3285,96 грн, штрафу (фіксований) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 2764,49 грн. При цьому видно, що останньою датою погашення заборгованості по договору є 31 липня 2014 року в сумі 14,04 грн. /а.с.6-8/ З листа представника сторони позивача від 21 квітня 2017 року встановлено, що нарахування комісії за типом картки [PERSON] не передбачено і в колонці «комісія та пеня» відображено тільки пеню. /а.с.57, 58/ Відповідно до витребуваної судом виписки по картковому рахунку [PERSON] (картка [NUMBER]) за період з 01.01.99 р. по 11.04.17 р. відповідач останній раз використовував кредитні кошти за допомогою картки 20 березня 2014 року розрахувавшись 114 грн на АЗС PP TT-NAFTA. /а.с.65-79/ З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). У постанові від 6.11.2013 року у справі №6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналізуючи наведені норми та обставини справи, суд приходить до переконання, що позиція відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Як вже вказувалось судом вище, останньою датою погашення заборгованості по договору є 31 липня 2014 року в сумі 14,04 грн, а у останній раз [PERSON] використовував кредитні кошти за допомогою картки 20 березня 2014 року. Пунктом 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, що складає, в тому числі, умови кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено можливість банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, що відкриті в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті за цим договором, при настанні строків платежу. Тому суд приходить до висновку, що саме дату останнього списання коштів в рахунок погашення існуючої заборгованості слід вважати останнім платежем, тобто 31 липня 2014 року. Виходячи з цього, суд вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом 9 березня 2017 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентах за користування кредитом позивачем не пропущений і отже заявлені позивачем вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає безпідставними доводи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про необхідність стягнення з [PERSON] суми пені та штрафів. Так, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У суді відповідач заявив клопотання про відмову у задоволенні позову з посиланням на пропуск позивачем строків звернення до суду. /а.с.53/ Суд не погоджується з тим, що сторонами встановлений збільшений строк позовної давності тривалістю 50 років, що знайшло своє відображення у п.1.1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки положеннями ч.2 ст.259 ЦК України визначено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умови надання споживчого кредиту, на думку суду, таким договором не являються, оскільки відповідачем не підписувались. Окремо договір про збільшення строку позовної давності сторонами не укладався. Крім цього, стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що в цих Умовах був зазначений збільшений строк позовної давності в момент підписання [PERSON] заяви позичальника або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Наведене узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки за даним договором, а отже, заявлені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає необґрунтованою позицію відповідача у тій частині, що позивач неправомірно збільшив відсоткову ставку за користування кредитом, зважаючи на наступне. У ході судового розгляду даної справи було встановлено, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту у розмірі 36 % на рік. У подальшому відсоткова ставка була змінена, а саме 01.01.2013 року до 30 % на рік, тобто відбулось зменшення, 01.09.2014 р. збільшено до 34,80 % на рік, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Зазначені зміни узгоджуються з умовами та правилами надання банківських послуг. Зокрема, відповідно до пункту 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.3., 2.1.1.5.4. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунку і про проведені операції по картрахунку. При незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку клієнт зобов'язаний звернутись в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі, і заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам. Положеннями п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 10561 ЦК України. Приймаючи до уваги наведене, є обґрунтованими доводи позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відносно того, що умовами кредитного договору було передбачено право банку змінювати процентну ставку за певних умов. Позивач, змінюючи розмір відсотків за кредитом, умови договору виконав та відповідача про це проінформував, що підтверджується випискою по картрахунку /а.с.65-79/. При цьому матеріали справи не містять в собі відповідних даних про те, що відповідач звертався до сторони позивача із заявою щодо незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial