Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 21.06.1990 року вона працює у відповідача, спочатку - на посаді учня, а згодом - монтажника радіоапаратури. З листопада 2013 року відповідач не виплачує їй заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість з її виплати, загальний розмір якої станом на 31.05.2015 року складає 24 649, 75 грн. Позивачка зазначає, що вона періодично зверталася до відповідача з проханням виплатити заробітну плату, однак, останній відмовляв у цьому, мотивуючи відмову відсутністю коштів. Позивачка вказує, що відповідач не оспорює розміру заборгованої заробітної плати, про що свідчать відповідні довідки, видані відповідачем. Крім того, позивачка, посилаючись на положення ч.1 ст.117 КЗпП України, вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а також на компенсацію за невикористану відпустку, Тому вона просить стягнути з відповідача на її користь 24 649, 75 грн. заборгованості по заробітній платі, 10 955, 68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, які обчислені станом на 31.05.2015 року, 3 588, 50 грн. компенсації за невикористану відпустку, а також 12 900 грн. відшкодування моральної шкоди. Останню позивачка обґрунтовує тим, що порушення відповідачем її прав призвело до моральних страждань, позивачка нервувала, потрапила в скрутне матеріальне становище, перенесла сильні душевні переживання. Вона є інвалідом ІІ групи і невиплата заробітної плати ще більш негативно вплинула на її стан здоровя. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Вона також підтвердила, що претендує на вищевказаний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, обчислений станом на 31.05.2015 року, та просить її позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, в тому числі запропонований позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що майно відповідача виставлене на торги. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із копій сторінок трудової книжки позивачки вбачається, що з 21.06.1990 року вона працює у відповідача. Роботу на даному підприємстві позивачка розпочала на посаді учня-радіомонтажника, а з 11.09.1990 року вона працює на посаді монтажника радіоапаратури (а.с.7). Відповідно до положень ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 4 ст.83 КЗпП України передбачено, що за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. Згідно з положеннями ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у встановлені законом строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з довідками №18 та №26, виданих відповідачем відповідно 08.06. та 10.06.2015 року, заборгованість по заробітній платі позивачки за період з листопада 2013 року по червень 2014 року становить 9 833,36 грн., а за період з червня 2014 року по травень 2015 року 14 816,39 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі станом на 31.05.2015 року складає 10 955,68 грн. а компенсація за невикористану відпустку - 3 588,50 грн. (а.с.4, 5). Судом встановлено, що спору між сторонами про розміри вказаних виплат немає. Тому вимоги в частині їх стягнення підлягають задоволенню повністю. Відповідно до правил ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що невиплатою відповідачем заробітної плати позивачці протягом тривалого часу, а саме з листопада 2013 року, їй завдано моральну шкоду. Розмір її відшкодування суд визначає з урахуванням тривалості негативних емоцій та нервових переживань позивачки, інших моральних страждань та те, що позивачка є інвалідом ІІ-ї групи (а.с.6). Однак, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір відшкодування вказаної шкоди (12 900 грн.) та визнання його представником відповідача не відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки задоволення цієї вимоги у вказаному розмірі потягне необгрунтоване витрачання коштів з Державного бюджету України на оплату такого відшкодування, адже Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів Прут є державним підприємством. Тому суд враховує, що визнання позову представником відповідача частково суперечить державним і суспільним інтересам. Розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди суд визначає в розмірі 7 000 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень пунктів 1, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, та інваліди ІІ групи. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з правилами п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1-го відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної немайнового характеру (в тому числі щодо відшкодування моральної шкоди) в розмірі 0,1 мінімальної заробітної плати. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 635,54 грн., враховуючи частину позовних вимог, які задоволено. На підставі наведеного, ст.ст.83, 116,117, 237-1 КЗпП України та,

Outcome: partial