Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], вказавши, що 22.11.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 34.3/АА-012.07.2, в який згодом вносилися зміни додатковими угодами. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Родовід Банк» відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на суму 13372 доларів США строком до 22.11.2014 року включно, надав грошові кошти у вказаній сумі, а позичальник у свою чергу зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 22.11.2007 року укладений договір поруки зі [PERSON], а також договір застави транспортного засобу. Зважаючи, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, повернувши кредитні кошти та сплативши відсотки несвоєчасно, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка утворилась за період часу з 13.05.2009 року по 11.03.2015 року в загальній сумі 151753,01 гривень, яка складається з пені за прострочення кредиту в сумі 129955,69 гривень, пені за прострочені проценти в сумі 21021,77 гривень, 3% річних за прострочення сплати кредиту в сумі 667,57 гривень та 3% річних за прострочення процентів в сумі 107,99 гривень. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала на заявлених в позовній заяві підставах, вказавши, що з урахуванням позовної давності сума заборгованості становить 124,78 гривень, але позивач уточнювати позовні вимоги не має наміру, представник позивача таких повноважень за довіреністю не має. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності, просячи відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, щодо яких строк позовної давності сплив. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 22.11.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 34.3/АА-012.07.2, за умовами якого [PERSON] відкрито відновлювальну кредитну лінію на суму 13372 доларів США терміном по 22.11.2014 року для придбання автомобілю. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 12,5% річних п. 1.5 договору. У свою чергу позичальник зобов'язався щомісяця до 10 числа кожного місяця сплачувати банку 159 доларів США, повернути одержаний кредит до 22.11.2014 року. Додатковою угодою від 21.07.2008 року процентну ставка за договором збільшено до 14,5% річних. Додатковою угодою № 1 від 22.10.2009 року внесені зміни до кредитного договору, якими слово «Відновлювальна» в тексті кредитного договору замінено словом «невідновлювальна». Відповідно до договору поруки від 22.11.2007 року [PERSON] в солідарному порядку відповідає за зобов'язаннями [PERSON] Також з поручителем було укладено додаткові угоди від 21.07.2008 року та від 22.10.2007 року відповідно до змін до кредитного договору. Можливість забезпечення виконання зобов'язання укладенням договору поруки передбачено ст. 553 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно із ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 2 статті 259 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено позовну давність в один рік. Згідно зі ст. 261 ч. 1, 5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказує стаття 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із наданими позивачем документами та поясненнями представника позивача в судовому засіданні [PERSON] повністю повернуто кредит та сплачені відсотки за користування кредитними коштами, хоча і не завжди у визначений договором строк. З позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернувся 27.03.2015 року, про поновлення строку не заявляв. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за період поза межами річного строку, а 3 річних поза межами трирічного строку, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Водночас суд враховує положення статті 11 ЦПК України, яка вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечував проти стягнення заборгованості, яка нарахована в межах позовної давності, самостійно розпорядившись на власний розсуд своїми правами, суд вбачає підстави для задоволення позову в межах строку позовної давності відповідно до розрахунку суми заборгованості, наданої позивачем 28.04.2015 року, копія якого була направлена відповідачеві та проти якого він заперечень не надав. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial