Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13 грудня 2006 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) було укладено Договір №KRKRF100230290 (Договір), згідно умов якого Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 3 190,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 5,04% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 12.12.2007 року, включно. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Згідно умов Договору Відповідач щомісяця повинна здійснювати сплату решти кредиту, відсотків, комісії, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором, станом на 03.10.2013 року, утворилась заборгованість у розмірі - 37 711,40 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3 190,00 грн.; - заборгованість за відсотками - 13 593,73 грн.; - заборгованість по комісії - 957.00 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 17 698,70 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 771,97 грн. Зазначену суму заборгованості та витрати, пов'язані зі зверненням до суду, Позивач просить стягнути з Відповідача у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача Ваніна Т.С. наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач, будучі належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, правом присутності у судовому засіданні не скористувалась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила суд позивачу у задоволенні позову, - відмовити, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову, - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 13.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений Договір №KRKRF100230290, згідно умов якого Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 3 190,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 5,04% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 12.12.2007 року, включно, що підтверджується копією укладеного договору. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. У порушення зазначених норм закону та умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 03.10.2013 року, утворилась заборгованість, розмір якої дорівнює - 37 711,40 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3 190,00 грн.; - заборгованість за відсотками - 13 593,73 грн.; - заборгованість по комісії - 957,00 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 17 698,70 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 771,97 грн. що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.4). Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за укладеним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до приписів ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, №7, «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, однак, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)». Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України). Договір №KRKRF100230290 від 13.12.2006 року передбачає строк його дії - 12 місяців за дати укладення, тобто з 13.12.2006 року по 12.12.2007 року включно. Отже, строк вимоги для ПАТ КБ «ПриватБанк» розпочався з 13.12.2007 року, і в розумінні вимог ст.257 ЦК України, закінчився 12.12.2010 року. Звернення Позивача з позовами до Криворізького районного суду Дніпропетровської області у квітні 2012 року та липні 2013 року, на підтвердження чого представником Позивача надано суду ухвали від 02.04.2012 року та 31.07.2013 року (відповідно), про повернення позовної заяви, не може вважатися подією, якою переривається строк позовної давності, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 37 711,40 грн. виставлена станом на 03.10.2013 року, з позовом до суду Позивач звернувся 21.10.2013 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, тобто з пропуском строку, передбаченого ст.257 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, однак доказів про збільшення строків позовної давності Позивачем не надано. Сам факт підписання Відповідачем заяви позичальника №KRKRF100230290 від 13.12.2006 року, де зазначено, що вона ознайомилась та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт»), які були їй надані у письмовій формі, не свідчить про те, що Відповідач у передбаченому законом порядку уклав з Позивачем Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. Відповідачем надано письмову заяву про застосування позовної давності, і суд визнає обґрунтованими ці доводи, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed