Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про відшкодування майнової шкоди. Позов обґрунтований тим, що 29 жовтня 2019 року в м. Києві на просп. А. Глушкова, 12 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] ; Ford Fusion р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Outlender р.н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року у справі № 752/25794/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП та статтею 124 КУпАП. Автомобіль Mitsubishi Outlender, д.н.з. [NUMBER] , в результаті зазначеної дорожньої транспортної пригоди отримав пошкодження та при цьому був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/001659 від 29 листопада 2018 року в ПрАТ «СК «Універсальна». Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ СК «ВУСО» згідно полісу № 150631592. З метою отримання страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/001659 від 29 листопада 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна». Згідно страхового акту № 55289/1 від 25 листопада 2019 року, сформованого на підставі звіту № 29/11/19, ПрАТ «СК «Універсальна» прийняло рішення щодо виплати на користь позивача страхового відшкодування в сумі 183 535, 36 грн. З урахуванням умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/001659 від 29 листопада 2018 року та вимог Закону України «Про страхування», суму страхового відшкодування було розраховано за вирахуванням суми франшизи, що складає 46 000 грн. Позивач звернувся до винуватця події [PERSON] за відшкодуванням, останній визнав свої зобов`язання по відшкодуванню збитку і сторони досягли домовленості в позасудовому порядку. Однак, платежі надходили не регулярно. Останній платіж у розмірі 3 000, 00 грн було отримано 20 листопада 2020 року. В подальшому відповідач повідомив, що більше не має можливості відшкодовувати збитки, та загалом позивачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 15 000 грн. За твердженням позивача, сума, яка ще має бути стягнута з відповідача, становить 31 000 грн, а тому на підставі наведених мотивів просить суд позов задовольнити та стягнути із відповідача на свою користь суму невиплаченого відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок доржньо-транспортної пригоди в розмірі 31 000,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва. Стислий виклад позиції відповідача 08 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідач не заперечує проти обставин, зазначаючи, що дійсно мала місце ДТП, позивачу було виплачено розрахований розмір заподіяних збитків, із яким останній погодився у визначеному ПрАТ «СК «Універсальна» розрахунку та отримав вищевказані кошти у розмірі 183 535, 36 грн. Крім того, відповідачем було в добровільному порядку виплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 15 000 грн (вказане не заперечується і позивачем), однак на думку відповідача, заявлений позивачем розмір компенсації в сумі 46 000 грн загалом, перевищує 2 % від страхової суми, що передбачено пунктом 1 статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», де розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [PERSON] 29 жовтня 2019 року о 19 год. 20 хв. в м. Києві по прос. А. Глушкова, 12, керуючи автомобілем «Фольксваген,» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , та автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень та тілесних ушкоджень пасажира [PERSON] , чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] була застрахована договором № 3014/261/001659 від 29 листопада 2018 року добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ПрАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] . Відповідно до розділу 1 «Умови страхування вказаного договору» п. 1.3. Страхова сума складає 460 000 грн; п. 1.7. Франшиза по ризиках А та В складає - 2 300 грн та по ризику Б та конструктивній загибелі ТЗ складає - 46 000 грн. Відповідно до страхового акту № 55289/1, на підставі наданих документів, відповідно до діючих правил страхування ПрАТ «СК «Універсальна» та умов договору страхування подія, що сталась 29 жовтня 2019 року визнана страховим випадком, а збитки, яких зазнав страхувальник підлягають відшкодуванню у сумі 183 535,36 грн та в подальшому були перераховані на рахунок позивача. На думку позивача, розмір франшизи визнаний умовами договору у розмірі 46 000 гр. має бути компенсований особою, відповідальною за завдані збитки. Сторонами не заперечується, що відповідачем в добровільному порядку було відшкодовано 15 000 грн, а тому за твердженням позивача стягнення на його користь підлягає сума у розмірі 31 000 грн. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (підпункт 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, позивач звертаючись до суду із позовом про відшкодування суми франшизи, на підставі наведених положень законодавства має право на відшкодування з винної особи завданих збитків, але в справі що розглядається необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до абзацу 1 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до абзацу 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з, зокрема, володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Відповідно до частини шістнадцітої статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з пунктом 5.1 договору № 3014/261/001659 добровільного страхування наземного транспорту, по кожному страховому випадку встановлюється безумовна франшиза - частина збитку, що не відшкодовується страховиком, розмір якої вказується в пункті 1.7. договору. Пункт 1.7 свідчить, що розмір франшизи по ризику Б та конструктивній загибелі ТЗ складає 46 000 грн. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Указаний Закон не передбачає можливості збільшення франшизи за домовленістю сторін і містить категоричне твердження про те, що розмір франшизи не може перевищувати 2-х відсотків від суми страхової виплати шкоди заподіяної майну потерпілих. Тобто, за умовами договору № 3014/261/001659 добровільного страхування наземного транспорту та у відповідності до положень закону розмір франшизи від страхової суми у розмірі 460 000 грн, не може перевищувати ніж 9 000 грн (460000*2)/100= 9000). При цьому, як зазначив позивач, відповідач відшкодував йому 15 000 грн. Дана обставинами ніким з учасників процесу не оспорюється, а тому судом не досліджувалась у відповідності до вимог частини першої статті 82 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed