Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивачки [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. подав до суду позовну заяву до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» (відповідач) у якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 400 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, зокрема, що 12.09.2018 о 18:43 поблизу залізничного вокзалу у м. Броди поїзд скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм загинув на місці. 13.09.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140160000539 та розпочато досудове розслідування. В ході досудового розслідування встановлено, що на [PERSON] наїхав потяг №3001 у складі електровоза ВЛ-80 №122 під керуванням машиніста [PERSON] , який слідував по маршруту Здолбунів-Львів. Також встановлено, що між наїздом і смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Постановою слідчого Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 31.12.2018 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018140160000539, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста складу злочину. Позивачка була присутня під час смерті чоловіка, оскільки сімейна поїздка за покупками перетворилась на непоправну трагедію. Вказує, що позивачка втративши чоловіка, людину з якою вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька, втратила моральну та матеріальну підтримку. Більшу частину свого свідомого життя позивачка прожила у шлюбі з загиблим. Смерть її чоловіка призвела до виникнення в житті позивачки додаткових обов`язків, тому що загиблий робив вклад як в спільний бюджет, так і в спільне ведення господарства. Смертю чоловіка було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Після смерті чоловіка позивачка позбавлена можливості спілкуватись та взаємодіяти з чоловіком, вести спільне життя, святкувати різні події, отримувати підтримку та допомогу. Також позивачка була змушена вживати заходів для поховання свого чоловіка та понести відповідні витрати, що також вплинуло на зміну звичайної життєвої обстановки. З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 16 червня 2021 року представницею відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої доводи мотивує тим, зокрема, що як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження №120188140160000539 від 31.12.2018, вини працівників залізниці в настанні смерті [PERSON] не встановлено. Також слідство дійшло висновку, що до виникнення наслідку у вигляді загибелі людини внаслідок наїзду поїзда призвели дії пішохода, котрий при наближенні поїзда вийшов на залізничну колію на такій відстані, що машиніст [PERSON] був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування. Сума моральної шкоди в розмірі 400 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що смерть чоловіка призвела до суттєвих змін в житті позивачки. Зауважує, що позивачкою при оцінці розміру грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди, не взято до уваги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, які були порушені саме пішоходом [PERSON] (а.с.65-70). 29.07.2021 представником позивачки подано відповідь на відзив у якому останній вважає безпідставними доводи відповідача в частині відсутності правових підстав для задоволення позову з покликанням, при цьому, на порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст. 1193 ЦК України) у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Щодо відсутності доказів завдання моральної шкоди зазначає, що сам факт загибелі чоловіка під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, оскільки згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (а.с.90-92). Представницею відповідача 12.08.2021 надано заперечення на відповідь на відзив, в яких остання просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а.с.126-130). Заяви та клопотання учасників справи Представницею відповідача подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.35-36, 105-107, 136-138, 150-151,165-166). Представником позивачки подано клопотання про проведення підготовного судового засідання у їх відсутності (а.с.89). Представником позивачки подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.117). Представником позивачки подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.146-147). Представницею відповідача 06.10.2021 подано пояснення по справі щодо оподаткування сум відшкодування (а.с.159-160). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 24.05.2021 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.26-27). Ухвалою суду від 23.06.2021 відкладено підготовче судове засідання та доручено Личаківському районному суду м. Львова забезпечити проведення відеоконференції у справі (а.с.52, 55-56). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 29.07.2021 доручено Личаківському районному суду м. Львова забезпечити проведення відеоконференції у справі та відкладено підготовче судове засідання (а.с.97, 153-154). Ухвалою підготовчого судового засідання від 12.08.2021 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.120-121). Судове засідання, призначене на 23.09.2021 не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (згідно листків непрацездатності у період з 10.09.2021 по 01.10.2021 суддя перебувала на лікарняному). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.10.2021 доручено Личаківському районному суду м. Львова забезпечити проведення відеоконференції у справі (а.с.153-154). Ухвалою судового засідання від 07.10.2021 судове засідання відкладено через відсутність з`єднання з мережею інтернет у зв`язку з блокуванням доступу до мережі провайдером ПАТ «Укртелеком» (а.с.162). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 29.09.1983 [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.1983 (а.с.18). Батьками [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , зазначаються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23.08.1984 та серії [NUMBER] від 18.03.1991(а.с.19,20). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 14.09.2018, [PERSON] помер [INFO] у м. Броди, Бродівського району Львівської області (а.с.11). Відповідно до довідки про причину смерті від 12.09.2018, причина смерті [PERSON] : «пішохід травмований при зіткненні з поїздом» (а.с.12). Електровоз серії ВЛ80к №122 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.9). Відповідно до довідки №ТЧ-14-2/527 від 07.04.2021, [PERSON] з 12.07.2005р. по даний час (дата видачі довідки 07.04.2021) працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця», на посаді машиніста електровоза з 26.08.2015 по даний час (а.с.10). 13 вересня 2018 року слідчим відділенням Бродівського ВП Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області за фактом смерті [PERSON] , [INFO] , розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч .3 ст. 276 КК України, про що внесено відомості до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №12018140160000539 (а.с.6). Кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №12018140160000539 від 13.09.2018 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2018 під час досудового розслідування встановлено, що громадянин [PERSON] приблизно о 18:00 год знаходився неподалік залізничного вокзалу та йшов у напрямку від дружини до залізничної колії, проігнорував попереджувальні інформативні знаки та звукові сигнали потягу, що наближався та вийшов на залізничні колії. Своїми діями [PERSON] порушив «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20, вини працівників залізниці в настанні даного випадку не встановлено. При проведенні судово медичної експертизи у крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості - 0,63 проміле. Машиніст [PERSON] був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування, а тому в його діях відсутній ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.7). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із завданням позивачці моральної шкоди внаслідок смерті її чоловіка. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так,статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм права, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Відповідно до роз`яснень, даних у п.3, 9, 17-1 вказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених доказів, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його необережності, а саме порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відсутність вини водія електропотяга та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Разом з тим, судом враховано, що загиблий [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, перебуваючи в такому стані, очевидно знаючи про небезпечність перебування на пероні залізничного переїзду та не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, все ж таки належним чином не усвідомлюв всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього. Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Враховуючи те, що завдана позивачці моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою чоловіка, внаслідок чого вона зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, що відобразилось на її психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останньої за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачки, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає 150 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, яка буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальною з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно з пунктом 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних правових норм з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1500 грн (150 000,00 х 4000,00 : 400 000,00). На підставі статей 23, 82, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial