Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до Журавненської об`єднаної територіальної громади про продовження строку на прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . За життя [INFO] її тітка склала заповіт, у якому все майно що належало їй на день смерті і з чого б воно не складалося заповіла їй. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено по причині пропуску строку для прийняття спадщини. Вона вчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як вважала, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем станом на момент смерті, займалася її похороном і інших спадкоємців у тітки не було. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка та її представник у підготовче засіданні не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, щодо заочного розгляду не заперечують. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, у заяві зазначив про відсутність на час розгляду справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету позову та ствердив, що наслідки статті 206 ЦПК України зрозумілі. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивачки подав заяви про заміну відповідача правонаступником; долучення документів, що підтверджують представництво; клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивачки (а.с.28-29, 30, 37). Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.27, 36). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.22-23). Ухвалою підготовчого засідання від 03.02.2021 залучено до участі правонаступника первісного відповідача Журавненську об`єднану територіальну громаду (а.с.32-33). Ухвалою від 26.04.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.38). Суд, в силу приписів статей 200 та 206 ЦПК України, доходить переконання про наявність підстав для розгляду справи по суті у підготовчому засіданні, відтак з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з свідоцтвом про право власності на житловий будинок Серія АА №005932 від 28.03.2001, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному на праві спільної часткової власності (а.с.11). 25.01.2016 у с. Монастирець Жидачівського району Львівської області [PERSON] складено заповіт, згідно з яким все своє майно, яке б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право вона заповіла [PERSON] (а.с.8). Згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0159498 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.08.2012, спадкоємцем за заповітом належної [PERSON] земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності ССП «Верховина» розміром 1,09 в умовних кадастрових гектарах, є її дочка [PERSON] (а.с.15, 16). Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.08.2017 серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області (а.с.7). Довідки Монастирецької сільської ради від №1048 від 04.08.2017 та 01.09.2020 №641 встановлюють, що під [ADDRESS] рахується господарство, що належить [PERSON] , яка постійно у ньому була зареєстрована та проживала до дня смерті [INFO] . Від її імені посвідчено заповіт . Її племінниця [PERSON] з 2015 року постійно проживала разом з хворою [PERSON] в [ADDRESS] без реєстрації місця проживання, доглядала її. [PERSON] займалася похороном своєї тітки [PERSON] (а.с.9, 10). Згідно з Державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №489651, ЯМ №489650, [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,6119 га та 0,5582 га, які розташовані на території Монастирецької сільської ради (а.с.17, 18). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з пропуском позивачкою строку подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, приписами статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до норми частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 1169 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Вимогами частини 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [INFO] померла [PERSON] , якій на праві власності належали частина житлового будинку [ADDRESS] , дві земельні ділянки розмірами 0,6119 га та 0,5582 га, розташовані на території Монастирецької сільської ради, а також право на земельну частку пай розміром 1,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). За життя [PERSON] 25.01.2016 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, заповівши все належне їй майно [PERSON] , яка, у свою чергу, у визначений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зазначає, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, оскільки дана обставина не позбавляє позивачку обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог належними, допустимим та достовірними доказами. Водночас суд, здійснивши оцінку наданих сторонами доказів, зобов`язаний ухвалити рішення, яке ґрунтуватиметься на засадах верховенства права і буде законним та обґрунтованим. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача і такий реалізується шляхом встановлення у судовому засіданні даних (доказів) визначеними процесуальним законом засобами. Обов`язок подання доказів лежить на сторонах, а суд може збирати (витребовувати) докази лише у виключних випадках, які чітко визначені ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмова [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Сторона позивача не була позбавлена можливості надати таку постанову суду або повідомити суд про причини неможливості її подання, однак цього не зробила. Відсутність такої постанови позбавляє суд можливості переконатися у достовірності викладених у позові обставин, а саме: чи достовірними є аргументи позивачки про звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , час такого звернення, а також отримання від нотаріуса відмови у вчиненні нотаріальної дій з підстави пропуску встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини. Надаючи оцінку наведеній позивачкою причині пропуску строку на прийняття спадщини суд зауважує, що за загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що у разі пропуску спадкоємцем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова ВС від 13 березня 2020 року у справі №314/2550/17). Наведена позивачкою причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: вважання себе такою, що прийняла спадщину, на переконання суду, не є поважною, оскільки не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки на вчинення цих дій. Наведена причина пов`язана виключно з помилковим сприйняттям позивачкою норми права (статті 1268 ЦК України), яка передбачає питання прийняття спадщини, що є виключно суб`єктивною, а не об`єктивною обставиною. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Водночас, суд звертає увагу позивачки на те, що відмова у задоволенні цього позову не позбавляє її можливості у визначений законом належний спосіб захистити своє невизнане майнове право. На підставі статей 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed