Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27 травня 2007 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 0,00 грн.(з подальшим його збільшенням), у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 26.05.2008 року. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором,станом на 31.10.2013 року, утворилась заборгованість у розмірі - 14007,67 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3138,13 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 9726,32 грн.; - штраф - 500,00 грн. (фіксована частина); - штраф - 643,22 грн. (процентна складова). Зазначену суму заборгованості та витрати, пов'язані зі зверненням до суду Позивач просить стягнути з Відповідача у судовому порядку. У судове засідання представник позивача Ваніна Т.С. не з'явилася, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просила суд при вирішені позову застосувати строки позовної давності та розглянути справу за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 27.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.6-10). Згідно умов якого Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 0,00 грн.(з подальшим його збільшенням) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 26.05.2008 року. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. В порушення зазначених норм закону та умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2013 року заборгованість складає 14 007,67 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3138,13 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 9726,32 грн.; - штраф - 500,00 грн. (фіксована частина); - штраф - 643,22 грн. (процентна складова). Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Кредитним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Договір №б/н від 27.05.2007 року передбачає строк дії 12 місяцві, тобто з 27.05.2007 року по 26.05.2008 року включно, з позовом до суду Позивач звернувся 25 листопада 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р., №7, «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, однак, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважа-ється, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Відповідачем у справі заявлено про застосування позовної давності, і суд визнає обґрунтованим ці доводи, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed