Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач з 09 жовтня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі в них народився син [PERSON] , який є неповнолітнім. Спільне життя не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, не проживають разом більше трьох років. Вказала, що шлюб суперечить її інтересам та інтересам відповідача, миритись не бажає, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання . Представник позивача [PERSON] адвокат Микитчин П.С. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позивач позов підтримує та просить розглядати справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає . У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в підготовче засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом . Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 09 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] у Рогатинському районному відділі державної реєстрації актівцивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ) зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №42. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Підтвердженням даного факту є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 25 листопада 2020 року. Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. В статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи те, що між сторонами більше трьох років відсутні будь-які шлюбні відносини, суд вважає, що підстав для застосування судом строку для примирення подружжя немає. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони сімейні стосунки не підтримують, малолітніх дітей не мають, не бажають примиритеся, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач нічого не зазначила в позовній заяві про зміну прізвища , а тому суд після розірвання шлюбу залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище [PERSON] .

Outcome: approved