Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 10.04.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, яким просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , для вільного розпорядження своїм майном. Вказує, що квартира [ADDRESS] є квартирою державного житлового фонду, наймачем якої є [PERSON] та яку було надано йому для проживання з сім`єю. На правах членів сім`ї були також прописані : дружина - [PERSON] , сини - [PERSON] , та [PERSON] . Після досягнення повноліття [PERSON] добровільно знявся з реєстрації. 12.05.2005 року шлюб між сторонами було розірвано і з цього часу відповідач не проживає у спірній квартирі. Комунальні платежі, які нараховуються на відповідача сплачують позивачі, тим самим перешкоджає позивачам у здійсненні ними права користування житлом, вони змушені нести додаткові витрати на утримання майна, у зв`язку із даними обставинами позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просить позов задовольнити, на підставах викладених у позові, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно отриманих повідомлень, а.с. 39, 67, а також конвертів з повідомленням повернутих за закінченням терміну зберігання поштових повідомлень, а.с. 40-41, 53-54, 71-74, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-30 год. 24.05.2019, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.05.2019 постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 09-00 год. 18.06.2019, у зв`язку з неявкою відповідача щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 18.06.2019 відкладено розгляд справи на 10-00 год. 06.08.2019, у зв`язку з неявкою учасників справи. 06.08.2019 справу знято з розгляду до 11-30 год. 23.08.2019, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. 23.08.2019 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 11-00 год. 27.09.2019, для належного виклику відповідача. В судовому засіданні 27.09.2019 відкладено розгляд справи для повторного виклику відповідача на 11-00 год. 22.10.2019. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 22.10.2019 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно ордеру № 666 від 30.12.1992, виданого на підставі № 345/2 від 10.12.1992, [PERSON] в складі сім`ї з трьох осіб, в тому числі [PERSON] - дружині, [PERSON] - сину, надано право на вселення в житлове приміщення, а саме в квартиру [ADDRESS] , Дніпропетровській області, головним квартиронаймачем якої є [PERSON] (а.с. 10) Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12.05.2005 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, (а.с. 13), що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ( а.с. 14). Згідно довідки № 3966 від 03.04.2019, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, по [ADDRESS], зареєстрований: [PERSON] з 20.07.1993 і по теперішній час, [PERSON] , яка зареєстрована з 29.04.1993 і по теперішній час, та відповідач [PERSON] , який зареєстрований з 29.04.1993 і по теперішній час (а.с. 11). Згідно акту від 03.04.2019, який підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , та завірений директором ТОВ «УЮТ-2011», відповідач [PERSON] не мешкає у спірній в квартирі з 2005 року ( а.с.12). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Нормами глави 59 ЦК України, встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). У ст. 71 ЖК України, визначено порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач не проживає у квартирі з 2005 року, не підтримує стосунки з позивачем, не з`являється у квартирі. Їм не відомо, де він мешкає, стосунки із позивачами відповідач не підтримує. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2005 року без поважних причин, тобто понад шість місяців, що підтверджується актом від 03.04.2019, та поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , не сплачує за комунальні послуги, які на нього нараховуються, що є обставинами для застосування до спірних правовідносин положення ст. 72 ЖК України, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved