Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 червня 2019 року позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом тривалістю в 3 місяці з моменту набрання рішення законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина , яка складається із земельної ділянки площею 5,3195 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Семенівка Шевченківського району Харківської області відповідно до розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 10.12.2002 року № 233, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , який видано 13.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 359. За життя дядько [PERSON] залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме: приватизовану земельну ділянку, призначену для товарного сільгоспвиробництва згідно державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] , заповів племіннику [PERSON] . Зазначений заповіт складено 17 липня 2008 року, посвідчено секретарем Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Мироновим С.В., зареєстровано в реєстрі за № 63. Проте, у заповіті, який складено [PERSON] 17 липня 2008 року ім`я позивача було записано невірно- « [PERSON] », так як за всіма документами позивач - [PERSON] . Також; помилково зазначена адреса позивача: [ADDRESS] , так як [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . В зв`язку із невідповідністю запису імені позивача та адреси проживання, він звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту саме позивачу - [PERSON] . Окрім того, ні на момент складання заповіту , ні на час смерті заповідача позивачу не було відомо про існування заповіту на його користь. Крім того, співмешканці [PERSON] з метою усунення позивача від спадщини не повідомляли його про те, що дядько позивача помер. Саме тому у встановлений законом термін позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник Семенівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення заявлених вимог не заперечують (а.с.39). Другий відповідач [PERSON] яка зазначена позивачем як відповідач, померла [INFO] , згідно довідки Семенівської сільської ради Шевченківського району № 264 від 18.06.2019 року (а.с.29). Процесуальні дії: Ухвалою суду від 20 червня 2019 року відкрито провадження в даній справі. Розгляд справи визначено проводити за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 09 липня 2019 року по справі проведено підготовче засідання за правилами, передбаченими ст.ст. 197, 198 ЦПК України та ухвалено закрити підготовче провадження, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини призначити до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних обставин. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 25 жовтня 2011 року серії [NUMBER] (а.с.7). До дня своєї смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] (співмешканка), [PERSON] (племінниця [PERSON] ), [PERSON] (не родич). Вищенаведене стверджується довідкою Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 176 від 28.03.2016 року (а.с.10). Заповіт, яким на випадок своєї смерті [PERSON] зробив розпорядження, а саме: приватизовану земельну ділянку, призначену для товарного сільгоспвиробництва згідно державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, розміром 5,3195 га, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 359, заповів племіннику [PERSON] , складено 17 липня 2008 року, посвідчено секретарем Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Мироновим С.В., зареєстровано в реєстрі за № 63 (а.с.11). На земельну ділянку площею 5,3195 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовану в с. Семенівка Шевченківського району Харківської області відповідно до розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 10.12.2002 року № 233, видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , від 13.05.2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 359 (а.с.12). Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року у справі № 301/2381/18 за заявоюпозивача, встановлено факт родинних відносин, а саме , що позивач, [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Колодне Іршавського району, Закарпатської області, адреса проживання: [ADDRESS] є племінником [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Колодне Іршавського району Закарпатської області, який помер [INFO] (а.с.13-15). Рішенням Іршавського районного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 301/260/19 за моєю позивача, де заінтересована особа: Семенівська сільська рада Шевченківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено факт належності правовстановлюючого документу-заповіту, складеного [PERSON] 17 липня 2008 року, посвідченого секретарем Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Мироновим С.В., який зареєстрований в реєстрі за № 63 на ім`я [PERSON] , позивачу [PERSON] (а.с.22-24). Згідно інформації Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 18.06.2019 року № 264 - [PERSON] [INFO] померла [INFO] , на день смерті проживала та значилась зареєстрованою в [ADDRESS] (а. с. 29). Мотивована оцінка аргументів сторін. Частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1ст. 1270 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3ст. 1272 ЦК Україниза позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно до п. 24 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд враховує норми європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будьяке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Дана правова позиція викладена в постанові ВСУ у справі № 6-496 цс17 від 06.09.2017 року. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі викладеного, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, про заповіт йому нічого не було відомо суд дійшов висновку про те, що строк на прийняття спадщини за заповітом після смерті дядька позивач пропустив з поважних причин. У даному випадку судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити, шляхом визначення позивачу додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: approved