Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. 16 липня 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Орбан Н.Л., звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача права користування житловою квартирою за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтувала тим, що відповідач [PERSON] є її колишнім зятем, однак не проживає за вказаною адресою з березня 2020 року. Позивач як власник квартири самостійно несе витрати на оплату комунальних послуг, речей відповідача у квартирі немає, в добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Таким чином, позивач як власник майна не має можливість вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація місця проживання відповідача обмежує її в розпорядженні майном, зокрема покупці нерухомого майна не бажають набувати майно із зареєстрованою за даною адресою сторонньою особою. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2021 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, судова повістка повернута на адресу суду з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено розглядати справу в заочному порядку, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 14.12.2007, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17076699 від 17.12.2007, інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №266666511 від 20.07.2021 року, квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до даних поквартирної картки форми Б [PERSON] , [INFO] , /зять позивачки/, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2021 року, яке набрало законної сили 23.02.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Актом від 28.05.2021, складеного в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , стверджено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживає з березня 2020. Відповідно до даних довідки голови ЖБК «Рассвет» від 20.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] , проживає сім`я, яка складається з 6-ти чоловік: [PERSON] , донька [PERSON] ; донька [PERSON] ; внук [PERSON] ; внучка [PERSON] ; свекруха [PERSON] , колишній зять [PERSON] , зареєстрований, но не проживає з березня 2020 року. Оцінка Суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірний будинок і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний і протягом тривалого часу в будинку не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права відповідача користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що він не є власником спірного житла, а тому припинення права користування відповідача не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою по захисту прав позивача на власність, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути 908 грн. судового збору сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved