Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 жовтня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якій позивач просить суд змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2006 року у справі № 2-2348 та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 1/6 частину всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2006 року у справі № 2-2348 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх його доходів. Також за рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 лютого 2008 року у справі № 2-497/2008 з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх його доходів. Позивач вказує на те, що на даний час він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеним судом, оскільки офіційно не працює та не має інших доходів. Заборгованість по сплаті аліментів складає 110\~171, 50 грн., яку він не може погасити. В свою чергу відповідач має невеличкий бізнес та отримує постійний дохід (а.с.2-5). Від відповідача 11 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. А звернення позивача до суду з указаним позовом, на її думку, є ніщо іншим як ухилення від виконання рішення суду про стягнення аліментів (а.с.45-46). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 жовтня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.24). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.25). До суду 29 жовтня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.26). Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів (а.с.27-28). Позивач у позовній заяві просив розглянути справу без його участі (а.с.5). Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог просила відмовити (а.с.50). У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 07 вересня 2006 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] на користь матері [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , починаючи стягнення з 29 травня 2006 року (а.с.9). У подальшому рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 лютого 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , в розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (прибутку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 січня 2008 року та до повноліття дитини (а.с.10). Згідно з довідкою заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 29 травня 2006 року по 31 серпня 2020 року складає 110\~171, 50 грн. (а.с.19) Позивач обґрунтовує зміну розміру аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2006 року, тим, що він не має постійне місце роботи та не отримує будь-яких інших доходів. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мав довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують факт зміни стану здоров`я будь-кого із сторін спору. Так само, судом не встановлений факт зміни майнового стану сторін. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно погіршення майнового стану. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed