Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, третьої особи - [PERSON], про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №745054 площею 0.2100га, кадастровий номер 2123285501:01:002:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий [PERSON] 19 січня 2010 року. Відповідачка [PERSON] подала до Перечинського районного суду Закарпатської області на дане рішення заяву про його перегляд у звязку з нововиявленими обставинами, яку мотивує тим, що Перечинський районний суд при задоволенні позовних вимог взяв до уваги те, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка на підставі рішення №194/11 14 сесії 5 скликання Туря [PERSON] сільської ради від 16.11.2007 року. Однак, згідно такого рішення №194/11 14 сесії 5 скликання Туря [PERSON] сільської ради від 16.11.2007 року земельна ділянка була передана [PERSON] (про що додала відповідну копію такого рішення). Оскільки вона не знала про дану істотну обставину по справі, а тому просила суд на підставі ст.ст.361-363,365 ЦПК України скасувати рішення Перечинського рійонного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року. Також [PERSON] подала письмові доповнення до цієї заяви, у яких зазначила, що однією з підстав для перегляду такого судового рішення вона вважає і те, що земельну ділянку в с.Т.Пасіка по вул.Воєводино,№27, Перечинського району, ще раніше, а саме 24.11.2001 р., за рішенням 18 сесії 3 скликання [PERSON] сільської ради було передано [PERSON], при цьому, що таке рішення сільради до теперішнього часу не скасоване, про що додала відповідну копію рішення від 24.11.2001 року з додатком та довідку сільської ради від 25.03.2016 року за №763. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] подану заяву підтримали повністю та просили її задовольнити і відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки вважають його не належним позивачем. Позивач [PERSON] та його представник проти задоволення заяви заперечили, оскільки вважають, що суд повно, всебічно та обєктивно розглянув справу, а наведені [PERSON] та її представником обставини, на їх думку, не є істотними, оскільки подібне є технічною помилкою, яка була допущена Туря-Пасіцької сільської ради при видачі копії рішення Представник Туря-Пасіцької сільської ради також просив у задоволення заяви відмовити, оскільки підстав для перегляду справи за нововиявленими обставинами не має, при цьому надав суду свої письмові заперечення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] також просила у задоволенні заяви відмовити. Відповідач - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, у судове засідання свого представника не забезпечив, хоча про час та місце проведення такого був повідомлений своєчасно і належним чином, а тому суд розгляув заяву за його відсутності, що відповідає положенням ч.1 ст.365 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, згідно ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. [PERSON] до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. [PERSON] до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. [PERSON] до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із… земельних... [PERSON] до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. [PERSON] до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно ст.66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. [PERSON] до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з цим, згідно ч.1 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. [PERSON] до п.1 ч.2 цієї ж статті ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Як встановлено у судовому засіданні рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року у вищезазначеній цивільній справі позов [PERSON] задоволено та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК№745054 площею 0,2100га, кадастровий номер 2123285501:01:002:0065 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий [PERSON] 19 січня 2010 року. При цьому, як убачається з мотивувальної частини даного рішення, суд захищаючи права позивача, як власника земельної ділянки, послався виключно на рішення 14 сесії 5 скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області №194/11 Про передачу земельних ділянок у приватну власність від 16 листопада 2007 року, згідно якого позивачу було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку, який розташований в с.Т.Пасіка по вул. Воєводино, №27 Перечинського району Закарпатської області. Разом з цим встановлено, що згідно рішення 14 сесії 5 скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області Про передачу земельних ділянок у приватну власність за цим же номером - №194/11 від 16 листопада 2007 року, земельну ділянку передано безкоштовно в приватну власність гр.[PERSON] Крім цього встановлено, що за рішенням 6-ї сесії 7-го скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 31 травня 2016 року за №78 було внесено зміни в нумерацію рішення 14-ї сесії 5-го скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 16 листопада 2007 року №194/11, згідно якого за [PERSON] залишено рішення під номером №194/12. Таким чином, на даний момент, позивачу [PERSON] фактично належить земельна ділянка за рішенням 14 сесії 5 скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області рішення 14 сесії 5 скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області Про передачу земельних ділянок у приватну власність від 16 листопада 2007 року за №194/12, а не №194/11, як зазначено у оскаржуваному рішення Перечинського районного суду. Тому, з урахуванням викладеного та того, що дані обставини, на думку суду, є істотними для справи, такі не були і не могли бути відомі відповідачці [PERSON] на час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку, що подана нею заява є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, а попереднє рішення у даній справі від 16 березня 2015 року скасуванню. Разом з цим, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул.Воєводино,27 у с.Туря-Пасіка Тячівського району Закарпатської області, про що свідчить договір дарування житлового будинку від 15.06.2007 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради 23.06.2007 року. Також встановлено, що позивачу [PERSON] було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який розташований в с. Т.Пасіка по вул. Воєводино, №27 Перечинського району Закарпатської області у розмірі 0,14 га, про що свідчить рішення 14-ї сесії 5-го скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області Про передачу земельних ділянок у приватну власність за №194/11 від 16 листопада 2007 року, згодом в яке за рішенням 6-ї сесії 7-го скликання Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 31 травня 2016 року за №78 було внесено зміни і за [PERSON] залишено рішення під номером №194/12. Крім цього встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки із позивачем [PERSON], про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №745054 від 19 січня 2010 року. Також встановлено, що позивач [PERSON] не може виготовити державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідачка [PERSON] оформила вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку від 19 січня 2010 року, до якої включено частину переданої позивачу в приватну власність земельної ділянки, що стверджується висновком експерта №173/08-15 судової земельно-технічної експертизи, складеного 21 серпня 2015 року судовим експертом [PERSON]Д.(зокрема, як убачається з даного висноку експерта фактичні межі користування будинковолодіння по вул.Борканюка,№11 у с.Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області не відповідають тим, що зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК №745054 від 19 січня 2010 року, який був виданий [PERSON] на цю земельну ділянку (п.2 висновку). [PERSON] до п.3 Висновку земельні ділянки у с.Туря-Пасіка по вул.Борканюка,11 та по вул.Воєводино,27 Перечинського району Закарпатської області мають спільну межу між собою.Земельна ділянка площею 0,21 га., розташована у с.Туря-Пасіка, вул.Борканюка,11 Перечинського району Закарпатської області, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, фактично накладається на земельну ділянку площею 0,14 га., розташовану у с.Туря-Пасіка, вул.Воєводино,27 Перечинського району Закарпатської області, яка була надана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку...Накладення є наявним в трьох місцях, які зєднані між собою спільними точками, і мають таку площу: 11,83 м.кв., 0,17 м.кв. та 7,38 м.кв. При цьому експертом зазначено, що накладення площею 11,83 м.кв., яке має складну форму наближену до трикутної, частково накладається на будівлю літньої кухні [PERSON] (п.п.4,5 висновку). Таким чином, зазначеним висновком встановлено факт накладення земельної ділянки, що належить [PERSON], на земельну ділянку [PERSON] в трьох місцях площею 11,83 м.кв., 0,17 м.кв. та 7,38 м.кв., в тому числі частково і на будівлю літньої кухні позивача.) Позивач [PERSON] оспорює вищезазначений державний акт, як такий, що виданий відповідачці з порушенням вимог земельного законодавства, та який порушує його права на приватизацію наданої йому земельної ділянки та користування нею. Оспорюваний державний акт це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязків характер для субєктів цих відносин. Підставами для визнання такого акта є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів сторін у справі. Підставою для задоволення позову повинного бути встановлення судом факту такого порушення. Згідно ст.6 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року чинній на момент передачі земельної ділянки [PERSON]І.) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка)... Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. [PERSON] до ст.17 ЗК України (в редакції 1990 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими), землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Як вбачається з матеріалів справи технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) [PERSON] для будівництва, обслуговування житловогобудинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у с.Туря-Пасіка, вул.Борканюка,11 Перечинського району Закарпатської області, - державним підприємством «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» була виготовлена у 2009 році. А державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] був виданий 19 січня 2010 року . Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. [PERSON] до п.2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 (далі Інструкція, чинна на час виготовлення спірного державного акта), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Згідно з п.2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з привязкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Однак, спірний державний акт був виготовлений з порушенням зазначеної Інструкції, що призвело до накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку позивача [PERSON] в трьох місцях. Крім цього, суд звертає увагу і на те, що погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Однак, з наявної у матеріалах справи технічної документації слідує, що межі із суміжними землекористувачами при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] не погоджувались. Позивач заперечує погодження меж земельної ділянки [PERSON] Не є таким доказом наявний у матеріалах справи акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання [PERSON], в якому зазначено, що суміжними землевласниками та землекористувачами претензій існуючих меж не заявлено, оскільки такий не містить дати його складання і в ньому відсутні погодження меж земельної ділянки [PERSON] із суміжними землекористувачами . Отже судом встановлено, що при виготовленні зазначеної технічної документації не було погоджено меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема позивачем [PERSON], що призвело до накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивача в трьох місцях, в тому числі і на літню кухню позивача, що вказує на порушення його земельних прав. Згідно ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України (в редакції 2001 року) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. [PERSON] до ч.1 ст.155 ЗК України ( в редакції 2001 року) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачкою [PERSON] був виготовлений з порушенням вимог земельного законодавства, які перешкоджають позивачу [PERSON] у здійсненні права на приватизацію землі та користування нею, а тому вважає, що такий державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] слід визнати недійсним. Тому,

Outcome: approved