Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 28.05.2019 позовні вимоги [PERSON] до Відділу культури і туризму Мангушської районної державної адміністрації, треті особи: Мангушська районна рада, [PERSON] про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволені. Визнано незаконним та скасовано наказ Відділу культури і туризму Мангушської районної державної адміністрації від 18.10.2016 року № 10 про розірвання безстрокового трудового договору та звільнення [PERSON] відповідно д п.9 ст.36 КЗпПУ. Поновлено [PERSON] на посаді директора Мангушського будинку культури. Стягнуто з Відділу культури і туризму Мангушської районної державної адміністрації заробітну плату за час вимушеного прогулу. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ухвали Донецького апеляційного суду від 05 липня 2019 року вищевказану цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду відсутні дані щодо розміру присуджених до стягнення грошових сум, зокрема, заробітної плати за час вимушеного прогулу, не наведено відповідних розрахунків. Також судом не зазначено період, за який стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу і з якої дати позивача поновлено на роботі. В резолютивній частині не зазначено на чию користь стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Також в мотивувальній частині рішення зазначено, що суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, від сплати яких звільнено позивача, але суми судового збору та її розрахунку судом не наведено. В резолютивній частині рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В судове засідання сторони не з`явились, відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення суду. У зв`язку з чим, суд вважає можливим ухвалити у справі додаткове рішення за відсутності сторін у справі. 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430?цього Кодексу. Стосовно дати поноволення на роботі. Відповідно до п. 2, п. 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У зв`язку з чим, рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] підлягає негайному виконанню. Стосовно дати поновлення на посаді, то суд зазначає, що оскільки позивачка звільненна з займаної посади з 18.10.2016, то саме з цієї дати її і слід поновити. Стосовно стягнення середньої заробітної плати. Згідно зі ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На день звільнення позивачки, тобто на 18.10.2019 заробітна плата складала: серпень 2016 року 4409,30 грн.; вересень 2016 року 4274,72 грн., середньоденний заробіток 169 грн. 47 коп. (а.с.230). Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.10.2016 по 28.05.2019 на загальну суму 110324 грн. 97 коп., виходячи із 651 робочого дні при середньоденному заробітку у розмірі 169 грн. 47 коп. (651*169,47). Таким чином з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.10.2016 по день постановлення рішення суду 28.05.2019 включно у розмірі 110324 грн. 97 коп. Стосовно питання про судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. (оскільки зазначені вимоги пов`язані між собою). На підставі викладеного,

Outcome: approved