Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 29.05.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 283 380 грн. Вказує, що він пропрацював з 01.03.1996 по 23.12.2002, та з 04.03.2005 по 25.02.2009 на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування ПрАТ «ПівнГЗК, яка характеризується перевищенням граничного допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища. 08.04.2010 йому було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромом, синдромом хребцевої артерії на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта з сінкопальними пароксизмами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу та деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФС першого-другого ст., рецидивуючий перебіг. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 07.05.2010, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування виконував роботи по ревізії гальмівного обладнання, ревізії полумуфт, заміні промвалів та пальців з`єднаних муфт мостових кранів. При цьому через недосконалість робочого місця та обмеженість робочого простору, не дозволяючого застосувати засоби механізації умов праці характеризувались важкою фізичною працею. Довідкою МСЕК від 16.06.2010, йому первинно було встановлено безстроково третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, медичного лікування, ВМП, ЛФК, палиця, навіпжорсткий корсет, масаж. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 283\~380\~ грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 01.07.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому за таких умов праці відповідач надавав [PERSON] встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Також зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Крім того вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача Меланчук [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11-00 год. 25.06.2020. 25.06.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-30 год. 31.07.2020, за заявою представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням в Україні карантину, через спалах у світі короновірусу. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 01.03.1996 по 23.12.2002, та з 04.03.2005 по 25.02.2009 працював у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальністю: слюсар черговий та з ремонту устаткування на ПрАТ «ПівнГЗК», загальний стаж роботи позивача 44 рік 10 місяці, з них: 10 років 10 місяців за професією, та 10 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 26-45). \~ \~ \~ \~07.05.2010 актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено наявність у позивача професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромом, синдромом хребцевої артерії на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта з сінкопальними пароксизмами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу та деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФС першого-другого ст., рецидивуючий перебіг, що також підтверджується медичними епікризами (а.с. 13-27). \~ \~ \~ \~Умови праці слюсаря чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Відповідно до п. п. 16, 17, 19 Акту розслідування, причиною виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2010 року, позивач, працюючи на підприємстві відповідача слюсарем черговим\~та з\~ремонту устаткування\~виконував роботи\~по ревізії\~гальмівного обладнання,\~ревізії полумуфт,\~заміні промвалів\~та пальців\~з`єднаних\~муфт мостових\~кранів.\~При цьому\~через недосконалість\~робочого місця\~та обмеженість\~робочого простору,\~не дозволяючого\~застосувати засоби\~механізації умов\~праці характеризувались\~важкою фізичною\~працею.\~Важкість праці:\~маса вантажу,\~що підіймається\~та переміщується\~вручну 36\~кг.,\~при нормативі\~до 30\~кг.;\~робоча поза\~з нахилом\~корпусу до\~30%\~більше 30?\~-\~41,8/28,9%\~за зміну\~при нормативі\~25/-;\~нахили корпусу\~відносяться до\~3\~класу 3\~ступеня шкідливості. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується начальникам ЦВО-1 [PERSON] : розробити та узгодити з Тернівською СЕС заходи по зменшенню важкості праці на робочих місцях слюсарів чергових та з ремонту устаткування. Встановлено вину керівництва «ПівнГЗК» з березня по жовтень 1996 рік, та роботодавця ВАТ «ПівнГЗК» з листопада 1996 року по лютий 2009 рік, порушено вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 13-17). Довідкою МСЕК від 16.06.2010 позивачу первинно безстроково встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60 %, та встановлено з 14.06.2010 безстроково третю групу інвалідності, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, медичного лікування, ВМП, ЛФК, палиця, навіпжорсткий корсет, масаж (а.с. 9-12). \~ \~ \~ \~Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.05.2010, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що позивач пропрацював 10 років 10 місяців на підприємстві відповідача в умовах впливу важкої фізичної праці на ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 13-17), показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 36 кг., при нормативі до 30 кг.; робоча поза з нахилом корпусу до 30% більше 30? - 41,8/28,9% за зміну при нормативі 25/-; нахили корпусу відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Шкідливі умови праці слюсаря чергового та з ремонту устаткування [PERSON] відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Встановлено вину керівництва «ПівнГЗК» з березня по жовтень 1996 рік, та роботодавця ВАТ «ПівнГЗК» з листопада 1996 року по лютий 2009 рік, порушено вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», та рекомендовано згідно п. 18 акту, начальникам ЦВО-1 [PERSON] : розробити та узгодити з Тернівською СЕС заходи по зменшенню важкості праці на робочих місцях слюсарів чергових та з ремонту устаткування.. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач працював на підприємстві відповідача більше 10 років в умовах впливу шкідливих факторів та важкої фізичної праці, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 % та отримання ним третьої групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 90\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду,\~на суму\~стягнутої моральної\~шкоди з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в сумі 900 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial