Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.04.1996 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що між сторонами протягом тривалого часу виникають суперечки та скандали, що унеможливило спільне проживання. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Протягом останнього року ведення сторонами спільного господарства та проживання фактично припинено, за її переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею неповнолітню дочку [PERSON] , залишити позивачу прізвище « [PERSON] », а також просить присудити з відповідача на її користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 17.09.2019 року представник позивача [PERSON] подала письмову заяву, в якій зазначає, що позивач підтримує позовні вимоги та просить справу розглядати в її та позивача відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 20). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 17, 28, 34). Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 30.04.1996 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 128 (а.с.5). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частини 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки з позивачем слід відмовити, оскільки дочка [PERSON] вже досягли вказаного віку і сама визначає місце проживання. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 768,40 грн., що стверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 9). Однак, витрати на професійну правничу допомогу суд вважає явно завищеними, враховуючи, що послуги адвоката полягали лише в підготовці процесуальних документів. Крім того , суд враховує часткове завдолення позовних вимог. Тому з урахуванням вимог розумності та пропоційності суд ввжає за необхідне присудити з відповідача на користь позивача 1500 грн. таких витрат відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial