Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнив та просив: - зменшити розмір аліментів та спосіб їх стягнення, визначений рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року, а саме: стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1 000 грн на трьох неповнолітніх дітей щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття; - звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з квітня 2018 року по даний час. Позовна заява обгрунтована тим, що на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року з нього на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 17 лютого 2020 року становить 58 404 грн 64 коп. Посилаючись на те, що його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який встановлений судовим рішенням, оскільки він за станом здоров`я позбавлений можливості працювати, є особою з інвалідністю третьої групи, розмір отриманої пенсії у зв`язку з інвалідністю є значно нижчий за розмір визначених аліментів, у зв`язку із чим позбавлений можливості погасити заборгованість зі сплати аліментів та в подальшому сплачувати їх у розмірі, встановленому вказаним рішенням суду. З огляду на наведене просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] не подала відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України справу передано на розгляд до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 13 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. Судовий розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких були відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, а також за клопотаннями позивача про його неявку в судове засідання з поважних причин. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Раврик І.Д. в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених в уточненій позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року ухвалено стягувати щомісячно, починаючи з 22 лютого 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і проводити до досягнення дітьми повноліття. Судове рішення набрало законної сили 17 травня 2018 року. В мотивувальній частині рішення зазначено, що визначаючи розмір аліментів суд врахував те, що відповідач по справі не працює, визнаний інвалідом 3 групи, потребує періодичного стаціонарного та санаторно-курортного лікування, інших утриманців немає, отримує стабільний дохід щомісяця соціальну допомогу, позивачка не працює, здійснює догляд за дітьми, отримує соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я, допомогу при народженні дитини, неспроможна самостійно забезпечити утримання дітей. З довідки-розрахунку зі сплати аліментів за виконавчим листом №349/257/18, виданим Рогатинським районним судом Івано-Франківської області вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 17 лютого 2020 року складає 58 404 грн 64 коп. Довідка видана головним державним виконавцем Галицького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Стасюк І.І. Відповідно до копії виписки №1036 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 01 жовтня 2018 року по 10 жовтня 2018 року. Згідно копії виписки №346 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 06 травня 2019 року по 15 травня 2019 року. Відповідно до копії виписки №488 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 15 липня 2019 року по 24 липня 2019 року. Згідно копії виписки №237 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 27 серпня 2019 року по 16 грудня 2019 року. Відповідно до копії виписки №885 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 25 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 391225, [PERSON] встановлена третя група інвалідності, інвалідність встановлена до листопада 2021 року та йому протипоказана важка фізична праця і робота з вимушеним положенням тіла. Як вбачається із копії довідки №81 від 16 січня 2020 року, [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області та отримує допомогу по інвалідності, частина якої стягується на сплату аліментів. Суд не дає оцінки таким доказам, які містять інформацію в копіях виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №4424 від 17 жовтня 2015 року , №2593 від 20 червня 2015 року, №3261 від 31 липня 2015 року , №2272-16 від 15 лютого 2016 року та консультативного висновку спеціаліста від 06 жовтня 2015 рок , оскільки вони не стосуються періоду, який є предметом доказування в даній справі. Також суд не дає оцінку такому доказу, як копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №237 від 16 грудня 2019 року, оскільки цей доказ містить інформацію про стан здоров`я [PERSON] , що теж не є предметом доказування в цій справі. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Також частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проте, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Обґрунтовуючи підстави позову позивач посилався на те, що він через незадовільний стан здоров`я не працює, його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі. На підтвердження незадовільного стану свого здоров`я позивач надав суду копії виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів понесення ним витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення, з метою встановлення судом неможливості сплати аліментів в конкретний період часу, та як наслідок, утворення заборгованості у зв`язку зі значними витратами на лікування, зумовленими тяжкою хворобою платника аліментів. Окрім цього, як вбачається із копії довідки до акту огляду МСЕК, позивачу протипоказана лише важка фізична праця, що дає можливість суду зробити висновок про те, що позивач з огляду на стан здоров`я може працювати на роботах, відмінних від фізично важких. З огляду на те, що позивачем не надано доказів про понесення витрат на лікування у зв`язку з тяжкою хворобою, що є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у розумінні частини другої статті 197 СК України, а тому суд відхиляє доводи позивача про те, що його незадовільний стан здоров`я є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Також, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, внесено зміни у Сімейний кодекс України. Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів немає, оскільки у позивача відсутні правові підстави для зміни способу їх стягнення з частки від доходу на тверду грошову суму .

Outcome: dismissed