Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області та Шишацької державної нотаріальної контори Полтавської області, треті особи Куйбишевська сільська рада Шишацького району Полтавської області та Баранівська сільська рада Шишацького району Полтавської області про поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду, про визнання недійсним заповіту, посвідченого Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області від 18.12.2007 року, яким спадкодавець [PERSON] заповіла все майно [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] від 29.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, виданого нотаріусом Шишацької нотаріальної контори, реєстровий №1382 та про визнання недійсними та скасування двох державних актів на право приватної власності серія ЯЛ №633870 та серія ЯЛ №633871 на земельну ділянку площею 0,32 га, розташованої на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області на імя [PERSON] задоволено частково. Вирішено поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом та державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки він пропущений з поважних причин. Встановлено нікчемність одностороннього правочину заповіту [PERSON] від 18 грудня 2007 року, посвідченого секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №64. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане нотаріусом Шишацької нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 04.04.1994 року. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року, виданий відділом Держкомзему у Шишацькому районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 Шишацької нотаріальної контори на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633871 від 29.11.2012 року, виданий відділом Держкомзему у Шишацькому районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 Шишацької нотаріальної контори на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Також, вищевказаним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у справі в сумі 5344 грн.10 коп., з них: 344 грн.10 коп. судовий збір та 5000 грн. - за проведення судово-почеркознавчих експертиз (т.3 а.с.а.с.119-125). З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення суду не набрало законної сили. 01.10.2015 року до канцелярії Великобагачанського районного суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про винесення додаткового рішення у справі про стягнення судових витрат, повязаних з розглядом цивільної справи, в якій вона просить суд стягнути з [PERSON] та Баранівської сільської ради Шишацького району судові витрати, які складаються з: надання правової допомоги адвокатом та проїзд адвоката в суд з м. Полтава та назад на загальну суму 2901 грн.87 коп., тобто трудова угода на 2400 грн., витрати як представника позивача на суму 8972 грн.41 коп., а саме: проведення двох почеркознавчих експертиз на суму 7605 грн.03 коп., відправка рекомендованих листів 08 грн.30 коп. та 09 грн.50 коп., витрати на пальне 1349 грн.31 коп. та 180 грн. витрати на пальне, всього просить стягнути з відповідачів судових витрат на загальну суму 11874 грн.28 коп. (т.3 а.с.а.с.128-129). Після виходу головуючого у справі судді Хоролець В.В. з відпустки та лікарняного, на виконання п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», судове засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі призначене на 30.11.2015 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] не зявилась, вона належним чином сповіщена про день і час розгляду питання про ухвалення додаткового рішення у справі (т.3 а.с.а.с.174-175); 23.11.2015 року від [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання про ухвалення додаткового рішення у справі у її відсутність (т.3 а.с.181). Відповідачі у справі [PERSON], Шишацька державна нотаріальна контора та Баранівська сільська рада Шишацького району Полтавської області належним чином сповіщені про день і час судового засідання, отримали копію заяви про винесення додаткового рішення у справі (т.3 а.с.а.с.176,178,179); відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви [PERSON] про стягнення з неї судових витрат у справі; представники Шишацької державної нотаріальної контори та Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявилися, їх неявка не перешкоджає винесенню додаткового рішення у справі згідно ч.3 ст.220 ЦПК України. Третя особа у справі Куйбишевська сільська рада Шишацького району належним чином сповіщена про день і час судового засідання (т.3 а.с.180). Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] [PERSON] від 01.10.2015 року про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, повязаних з розглядом цивільної справи №525/458/14-ц (витрат на оплату правової допомоги адвоката, витрат, повязаних з явкою до суду представників позивача [PERSON] [PERSON] та адвоката [PERSON], витрат на пальне та оплату поштової кореспонденції) належить відмовити, виходячи з таких підстав. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 цієї статті). За загальним правилом ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], від імені якої за довіреністю діє [PERSON] згідно клопотання від 19.08.2013 року просила при постановленні рішення стягнути з [PERSON] витрати за надання юридичних послуг адвокатом (т.1 а.с.а.с.84-87). При постановленні рішення у справі від 25.09.2015 року було вирішено питання про судові витрати витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз (т.3 а.с.а.с.119-125); питання стягнення витрат на оплату правової допомоги адвоката та інших судових витрат не вирішувалось. Тобто, станом на 25.09.2015 року судом вирішено питання про стягнення судових витрат по справі в частині витрат по сплаті судового збору та витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз (т.3 а.с.а.с.119-125), при цьому, питання стягнення витрат на оплату правової допомоги адвоката та інших судових витрат, як вбачається з рішення суду від 25.09.2015 року, не вирішувалось. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді по суті матеріалів цивільної справи №525/458/14-ц досліджувались і матеріали, що стосуються витрат сторони позивача на оплату правової допомоги адвоката [PERSON] копія квитанції адвоката [PERSON] б/н від 05.08.2013 року про отримання гонорару від [PERSON] в сумі 2000 грн., копія квитанції адвоката [PERSON] б/н від 09.09.2013 року про отримання гонорару від [PERSON] в сумі 900 грн. (т.1 а.с.а.с.109,110), а також копія угоди №8 від 02.08.2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.109) та договір про надання адвокатських послуг від 09.12.2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.134). При цьому, будь-які інші документи щодо оплати за надання юридичної допомоги адвоката [PERSON] до моменту постановлення судового рішення від 25.09.2015 року стороною позивача не надавались, відповідно, на час постановлення рішення суду від 25.09.2015 року судом в судових засіданнях не досліджувалися; письмовий розрахунок правової допомоги адвоката [PERSON] суду також не подавався і в матеріалах справи відсутній. Також, і до заяви сторони позивача від 01.10.2015 року про ухвалення додаткового рішення у справі не доданий розрахунок правової допомоги адвоката [PERSON] по вищевказаній цивільній справі, додано лише додаткову угоду №12 від 04.09.2013 року (т.3 а.с.143). Відповідно до абз.4 п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відсутність розрахунку витрат на правову допомогу адвоката є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката [PERSON] по цивільній справі №525/458/14-ц в межах доводів заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі від 01.10.2015 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. З матеріалів справи та журналів судових засідань вбачається, що в ході розгляду та дослідження матеріалів цивільної справи №525/458/14-ц представниками позивача у справі до 25.09.2015 року (день ухвалення рішення у справі) не надавалися докази на підтвердження понесених судових витрат в частині поїздок представників позивача ([PERSON] та адвоката [PERSON]І.) до Великобагачанського районного суду, витрат на пальне та відправку поштової кореспонденції (т.1 а.с.а.с.225-227; т.2 а.с.а.с.7-10,59-63,108-109,155-157; т.3 а.с.а.с.9-11,37-40,108-111). Представником позивача у справі тільки до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі від 01.10.2015 року додані оригінали квитків щодо проїзду адвоката [PERSON] в селище [PERSON] (т.3 а.с.а.с.144-145), фіскальні чеки на пальне щодо проїзду [PERSON] до Великобагачанського районного суду (т.3 а.с.135) та квитанції про оплату поштової кореспонденції (т.3 а.с.146,148), які не подавалися представниками позивача [PERSON] [PERSON] та адвокатом [PERSON] в судовому засіданні по вищевказаній цивільній справі до часу постановлення рішення у справі від 25.09.2015 року. У відповідності по п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Отже, виходячи з вищевикладеного та того, що представниками позивача у справі під час судового розгляду справи (до 25.09.2015 року) не надавалися докази на підтвердження понесених ними судових витрат по явці до суду представників позивача [PERSON] [PERSON] та адвоката [PERSON], по витратах на пальне та оплату поштової кореспонденції, а вищевказані документи подані до заяви від 01.10.2015 року про ухвалення додаткового рішення, вбачаються передбачені підстави для відмови в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про відшкодування витрат, повязаних з явкою до суду представників позивача [PERSON] [PERSON] та адвоката [PERSON], по витратах на пальне та оплату поштової кореспонденції по цивільній справі №525/458/14-ц в межах доводів заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі від 01.10.2015 року. Крім цього, з копії угоди №8 від 02.08.2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.109) та додаткової угоди №12 від 04.09.2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (т.3 а.с.143) вбачається, що у графі «витрати на відрядження» міститься запис про те, що таке відрядження адвоката по вищевказаній цивільній справі здійснюється за рахунок клієнта. Суд не вбачає підстав в межах доводів заяви представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі від 01.10.2015 року вирішувати питання про стягнення судових витрат за оплату двох судово-почеркознавчих експертиз у справі, оскільки питання про дані судові витрати вже вирішені рішенням Великобагачанського районного суду від 25.09.2015 року і їх повторне вирішення, зокрема, в порядку ст.220 ЦПК України, не передбачено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed