Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Протягом останніх семи років [PERSON] навчався в загальноосвітній школі-інтернаті № 37 м. Маріуполя. За весь час навчання в школі-інтернаті мати з'являлась дуже рідко, на канікули, вихідні та святкові дня дитину забирала прабабуся [PERSON], 1930 року народження, яка на даний час перебуває у будинку ветеранів. Останній раз відповідачка привезла дитину до школи 06.11.2017 року та з того часу більше не забирала. З 27.06.2018 року [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Новосілківської районної державної адміністрації Донецької області, як дитина, що залишилась без батьківського піклування. З боку представників органу опіки та піклування Темрюцької сільської ради неодноразово проводилась роз'яснювальна робота з відповідачкою, але вона не дала бажаного результату. [PERSON] за місцем реєстрації постійно не проживає, веде бродяжий спосіб життя, іноді працює за наймом у фермерів, але матеріальної допомоги сину не надає. Тому Служба у справах дітей просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Представник позивача Манухіна О.С. в судовому засіданні пояснила, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька в актовий запис про народження дитини внесені на підставі ст. 135 СК України. Дитина навчалась в школі-інтернаті. Мати участі у вихованні дитини не приймала, [PERSON] опікувалась прабабуся [PERSON], 1930 року народження, яка забирала його на канікули, вихідні та святкові дня. На даний час [PERSON] знаходиться в будинку ветеранів в с. Темрюк. З 06.11.2017 року мати зовсім припинила будь-який зв'язок сином. З 27.06.2018 року [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Новосілківської районної державної адміністрації Донецької області, як дитина, що залишилась без батьківського піклування. Мати дитини веде бродячий спосіб життя, життям сина не цікавиться, з дитиною не бачився, матеріально не допомагає. Будинок в якому зареєстрована відповідачка не придатний для проживання. Вважає, що відповідач злісно та свідомо не виконує обов'язки по вихованню дитини, а тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав, стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позовну заяву не скористалась. Клопотань про відкладення слухання справи або розгляд справи в порядку загального провадження від неї не надходило. Представник Органу опіки та піклування Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, яка належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, не з'явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву, при тому, що згідно письмової заяви позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданим виконкомом Старченківської сільської ради Володарського району Донецької області, актовий запис № 08 від 20.04.2005 року. (а.с.6) З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON], [INFO], внесені до актового запису № 08 від 20.04.2005 року відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. (а.с.7) Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно інформації № 253 від 07.12.2017 року, наданої Маріупольською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернатом № 37 Донецької обласної ради Службі у справах дітей Нікольської РДА, вбачається, що [PERSON], привезла дитину [PERSON], [INFO] до школи 06.11.2017 року, брудного, з педикульозом, без необхідних речей на тиждень і з того часу більше не забирала та не відвідувала. Вважають, що мати не виконує в повному обсязі свої батьківські обов'язки, не дбає про дитину, не створила належних умов для виховання та утримання дитини, матеріально сина не забезпечує. Більшу частину турботи за дитину взяла на себе бабуся, але за станом здоров'я та віком піклуватися [PERSON] вже не може. У зв'язку з чим просять ініціювати розгляд питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. (а.с.13) З інформації Служби по справах дітей по Кальміуському району м. Маріуполя від 05.01.2018 року вбачається, що Маріупольська школа-інтернат № 37 звернулась до служби з проханням влаштувати [PERSON], 2005 року народження на період зимових канікул до Дитячого центру «Добрий самарянин», у зв'язку із складними життєвими обставинами, так як мати дитини [PERSON] 06.11.2017 року привезла дитину до школи і більше не приходила. (а.с. 14) Згідно рішення № 10 від 11.04.2018 року та висновку ради опіки та піклування від 12.10.2018 року Темрюцька сільська рада Нікольського району Донецької області вважає за доцільне позбавити [PERSON], 1987 року народження батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], 2005 року народження, так як згідно висновку [PERSON] перебуває на обліку ради опіки та піклування, офіційно не працює, вихованням сина не займається, веде бродячий спосіб життя, за адресою реєстрації з'являється рідко, вихованням дитини займалась весь час прабабуся [PERSON], однак вона на даний перебуває в будинку ветеранів. З [PERSON] були проведені бесіди стосовно виконання нею батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], однак вони результатів е дали. (а.с. 9-10,11) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], 1987 року народження в встановлено, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON], яка перебуває в будинку ветеранів з 01.12.2017 року. На час відвідування вдома нікого не було. На подвір'ї брудно, вікна будинку заклеєні. Акт складений секретарем сільської ради [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) З копії листа Великоновоселківського центру соціально-психологічної реабілітації № 537 від 24.10.2018 року встановлено, що [PERSON] матір вихованця [PERSON], [INFO] не відвідувала сина жодного разу. Вона не проявляла до хлопчика необхідної батьківської турботи і уваги, здоров'ям та потребами сина цікавилась, з спеціалістами закладу співпрацю не ініціювала. (а.с. 12) Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні та навчанні сина не приймає, не цікавляться його здоров'ям, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо свого малолітнього сина. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7,8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу вона не проявляє щодо свого малолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Крім того, ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 СК України, приймає до уваги те, що відповідачка, яка є працездатною особою, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання свого малолітнього сина, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь закладів або осіб, які будуть утримувати малолітнього [PERSON], 2005 року народження аліментів в розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а саме, з 14.11.2018 року, і до повноліття дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати по справі. Судові витрати по справі становлять: за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав 704,80 грн. та за позовні вимоги про стягнення аліментів 704,80 грн. Таким чином, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved