Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06.10.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`ю, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 188 920 грн. Вказує, що він пропрацював з 03.12.1985 по 08.03.2000 на посаді водія автотранспорту НД-1200 вантажопідйомністю 120 т. з вивезення породи та руди з кар`єра гірничо-транспортного цеху Тернівського рудоуправдіння ПАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК», що характеризуються перевищенням граничного допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища. У 2000 році йому було встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром, нейроваскулярний синдром нижніх кінцівок. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання №9 від 08.03.2000, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача виконував роботу протягом 90% робочої зміни в умовах впливу на організм несприятливих факторів: пил, окис вуглецю, фізичне навантаження, вібрація. Довідкою МСЕК від 26.04.2000, йому первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, при повторному переогляді 08.05.2001 встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, та при останньому огляді 09.04.2015 довідкою МСЕК встановлено 35% втрати професійної працездатності по полірадикулопатії та з 01.05.2015 третю групу інвалідності безстроково. За висновком МСЕК він потребує медикаментозного лікування, ВМП та санаторно-курортного лікування. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 188 920 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 30.11.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що на момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди спірні правовідносини регулювались: ст. 456 ЦК Української РСР; ст.ст. 173, 273-1 КЗпП України; ст.ст. 11-13 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин); «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодження здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженим постановою КМУ від 23.06.1993 №472. Зазначає, що всі законодавчі норми, які регулюють спірні правовідносини на час їх виникнення, не встановлюють порядку відшкодування моральної шкоди, натомість містять посилання на те, що такий порядок визначається законодавством (тобто в іншому нормативному акті). Таким нормативним актом є «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженим постановою КМУ від 23.06.1993 №472, в якому вказано, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін; рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Крім того, вказує, що до спірних правовідносин має застосовуватись строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України.Також вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11-00 год. 06.11.2020. 06.11.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 09-30 год. 01.12.2020, за заявою представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з наданням їй часу для підготовки відзиву на позовну заяву. 01.12.2020 справу знято з розгляду на 10-00 год. 23.12.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 23.12.2020 справу знято з розгляду на 10-00 год. 18.01.2021, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 03.12.1985 по 08.03.2000 працював у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальностю: водій автотранспорту НД-1200 вантажопідйомністю 120 т. з вивезення породи та руди з кар`єра гірничо-транспортного цеху Тернівського рудоуправдіння, загальний стаж роботи позивача 18 років, з них: 14 років 03 місяці за професією, та в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки, актом розслідування хронічного професійного захворювання №9 від 08.03.2000 (а.с. 17-18, 67-73). \~ \~ \~ \~У березні 2000 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено діагноз позивача та виявлене професійне захворювання: хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром, нейроваскулярний синдром нижніх кінцівок, що підтверджується п. 12 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №9 від 08.03.2000, виписками із історії хвороби, медичної картки, та виписками-епікрізами (а.с. 17-18, 19-66). Відповідно до п.п. 14, 15, 16, 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №9 від 08\~березня 2000 року, позивач, працюючи на підприємстві відповідача протягом 14 років 03 місяців працював в умовах впливу на організм шкідливих факторів: пил, окис вуглецю, фізичне навантаження, вібрація, до 90% робочого часу. Причиною виникнення професійного захворювання є: рівень вібрації - 110 дБА при гранично допустимому рівні 107/112 дБА; робоча поза вимушена до 80% робочого часу, кут нахилу на тулуб до 30?; фізичне навантаження при ремонтах до 30 кг на відстань до 5 м., на висоту до 3 м. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується начальнику ГТЦ-1 забезпечити контроль за дотриманням режиму роботи та відпочинку водіїв (а.с. 17-18). Довідкою МСЕК від 26.04.2000 [PERSON] первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40 %, та встановлено третю групу інвалідності.\~При повторних\~оглядах довідками\~МСЕК від\~08.05.2011,\~від 22.05.2002,\~від 22.04.2003,\~від 15.11.2005,\~від 22.05.2007,\~від 13.04.2009,\~від 19.04.2011,\~позивачу також\~було встановлено\~40%\~втрати професійної\~працездатності та\~третю групу\~інвалідності,\~та при\~огляді 08.04.2013 встановлено\~втрату професійної\~працездатності у\~розмірі 35\~%,\~та встановлено\~третю групу\~інвалідності,\~та при\~останньому огляді 09.04.2015 довідкою МСЕК безстрокового з 01.05.2015 встановлено 35% втрати професійної працездатності по полірадикулопатії та третю групу інвалідності, за висновком якої він потребує: медикаментозне лікування, ВМП, та санаторно-курортного лікування (а.с. 9-15). \~ \~ \~ \~Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 4 ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~п.5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в правах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31.03.1995,\~оскільки питання\~про відшкодування\~моральної шкоди\~регулюються законодавчими\~актами,\~введеними у\~дію в\~різні строки,\~суду необхідно\~в кожній\~справі з`ясовувати\~характер правовідносин\~сторін і\~встановлювати,\~якими правовими\~нормами вони\~регулюються,\~чи допускає\~відповідне законодавство\~відшкодування моральної\~шкоди при\~даному виді\~правовідносин,\~коли набрав\~чинності законодавчий\~акт,\~що визначає\~умови і\~порядок відшкодуванню\~моральної шкоди\~у цих\~випадках,\~та коли\~були вчинені\~дії,\~якими заподіяно\~цю шкоду. Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності в 2000 році, у зв`язку з професійним захворюванням, тобто встановлено наявність втрати професійної працездатності, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами), а також ст.12 Закону України «Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до вимог ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №9 від 08.03.2000, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що позивач пропрацював 14 років 03 місяців в умовах впливу на організм шкідливих факторів: пил, окис вуглецю, фізичне навантаження, вібрація, до 90% робочого часу. Причиною виникнення професійного захворювання є: рівень вібрації - 110 дБА при гранично допустимому рівні 107/112 дБА; робоча поза вимушена до 80% робочого часу, кут нахилу на тулуб до 30?; фізичне навантаження при ремонтах до 30 кг на відстань до 5 м., на висоту до 3 м. Рекомендовано згідно п. 16 акту начальнику ГТЦ-1 забезпечити контроль за дотриманням режиму роботи та відпочинку водіїв. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні\~розміру моральної\~шкоди,\~суд враховує,\~що позивач\~працював на\~підприємстві відповідача\~більше 14\~років в\~умовах впливу\~шкідливих факторів,\~характер і\~тяжкість отриманих\~позивачем професійних\~захворювань,\~що порушує\~його нормальні\~життєві зв`язки\~та викликає\~фізичні і\~моральні страждання,\~ступінь втрати\~ним професійної\~працездатності при\~першому огляді\~40%\~та третю\~групу інвалідності,\~та при\~повторному огляді\~встановлено втрату\~працездатності 35\~%\~та отриманням\~третьої групи\~інвалідності,\~тривалість розладу\~його здоров`я,\~періодичне лікування,\~тому виходячи\~із засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~врахувавши роз`яснення\~викладені у\~Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~щодо відшкодування\~розміру моральної\~шкоди,\~суд вважає\~необхідним позов\~задовольнити частково\~та стягнути\~на користь\~позивача 120 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду,\~на суму\~стягнутої моральної\~шкоди з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в сумі 1200 грн., що становить один відсоток від задоволених позовних вимогах. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.440-1 ЦК України (в редакції 1963р.),

Outcome: partial