Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, зобов`язано відповідача: не чинити перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні з їх дітьми, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; за два дні до зустрічі позивача із синами надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі зміни такого місця - повідомити позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Однак, відповідач повністю ігнорує і не виконує дане рішення суду. Крім того, 06.06.2017 року позивачем дано відповідачу нотаріально посвідчену згоду на тимчасові поїздки за кордон їхніх дітей, а саме до Республіки Польща та/або інших країн Шенгенської зони в період з 08.06.2017 року по 07.06.2019 року з умовою, що по закінченню терміну перебування за кордоном відповідач забезпечить повернення дітей в Україну. Однак, всупереч виданому дозволу відповідач в лютому 2018 року виїхала з дітьми в Республіку Португалію, в Україну з дітьми не поверталась, точне місце їх перебування позивачу не відоме. Вивізши дітей за кордон і не повертаючи їх додому на протязі тривалого часу всупереч умовам нотаріально посвідченої згоди на тимчасові поїздки, та, не виконуючи вищевказане рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, відповідач грубо порушує право позивача на учать у їх вихованні та на спілкування з дітьми. Тому, враховуючи викладене, позивач вважає, що наявні правові підстави для ухвалення рішення про відібрання дітей від відповідача і передачу їх для проживання з ним як з батьком. Позивач в\~судових засіданнях\~позовні вимоги\~підтримав із\~вказаних підстав\~і пояснив,\~що станом\~на 17.05.2021\~року відповідач\~не повернула\~вказаних дітей.\~ Крім\~ \~того,\~ позивач\~ не\~має жодної\~ \~ можливості\~ \~спілкуватись \~з \~дітьми \~ навіть\~ \~ \~через засоби\~зв`язку \~чи соціальні\~мережі,\~ оскільки\~ \~позивач \~ не\~ \~повідомила \~ йому\~ \~номерів \~ таких\~ \~засобів \~та \~вчиняє \~ всі\~дії,\~ щоб\~ він\~ \~з \~дітьми \~не \~спілкувався \~жодним чином\~ (а.\~с.\~87). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 10.03.2021 року проти позову заперечив з підстав, зазначених у поданому 20.01.2021 року відзиві на позов, в якому зазначив, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.04.2018 року у справі № 346/806/18 розірвано шлюб між сторонами та вказаних дітей залишено проживати з їх матір`ю. Позивач також наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог та погодився з тим, щоб їхні діти залишилися проживати з відповідачем. Тобто, спору з приводу того, з ким будуть проживати вказані діти, після розірвання шлюбу не було, батьки досягли згоди з цього приводу. Після розірвання шлюбу відповідач не могла проживати спільно з позивачем та змушена була шукати засоби для проживання та повноцінного утримання і виховання двох малолітніх дітей. Тому вона переїхала проживати за місцем свого працевлаштування, в м. Албуфейра, Португалія. Про зміну місця проживання відповідача позивачу було відомо, він також добровільно надав свою згоду на відкриття віз для виїзду дітей за кордон як у спільному супроводі сторін, так і в супроводі кожної з них як батьків окремо. Оскільки відповідачу не було відомо про наявність у провадженні суду справи № 346/3956/19, так як за місцем свого фактичного проживання вона не отримувала жодних повідомлень, то вона була позбавлена можливості взяти участь у судовому розгляді вказаної справи особисто чи через свого представника та надати суду свої пояснення з приводу позовних вимог. Після того як відповідачу стало відомо про наявність вказаного судового рішення від 16.03.2020 року, вона 21.07.2020 року звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про роз`яснення цього судового рішення, а саме в чому полягає обмеження нею можливостей позивача на реалізацію його батьківських прав та обов`язків, в яких конкретно неправомірних діях проявилось вчинення нею перешкод і яких саме протиправних дій їй слід не чинити на виконання рішення суду. У цій заяві відповідач жодним чином не заперечувала та не заперечує, щоб позивач без обмежень реалізовував свої батьківські права і обов`язки та брав участь в утриманні та вихованні своїх дітей, вона не чинить та не має наміру чинити йому жодних перешкод у спілкуванні та вихованні з їх дітьми за місцем їх навчання або місцем їх проживання чи перебування. Відповідач не проти цього, а навіть наполягає на тому, щоб батько знаходив можливості та час і брав дійсну активну участь у вихованні та утриманні своїх дітей для їх повноцінного розвитку спілкування з ними без обмежень, вітав з днями народження та іншими важливими датами у їхньому житті, підтримував їх. При цьому перерахування ним 1000 грн. аліментів щомісячно на одну дитину не є достатньою сумою для забезпечення її повноцінного життя та розвитку. Крім того, даною заявою відповідач чітко вказала своє місце проживання та місце проживання, навчання та перебування їх дітей, зокрема, вказала домашню адресу, навчальний та виховний заклади, де навчаються та виховуються діти, а також долучила копії документів на підтвердження вказаних обставин. Законодавчо встановлено, що батьки або один із батьків мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. Позивач також посилається як на підставу своїх вимог на статтю 162 вказаного Кодексу, яка встановлює правові наслідки протиправної поведінки одного із батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, коли один із батьків самочинно, без згоди другого з батьків, з яким на підставі рішення суду проживає дитина, змінить її місце проживання. Вказане обґрунтування видається не зрозумілим, адже діти за рішенням суду проживають з відповідачем, і тільки вона у даному випадку могла б вимагати відібрання дітей, якщо би позивач або інші особи самочинно, без її згоди змінили місце проживання дітей, у тому числі способом їх викрадення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16ц зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги статті 3 Конвенції про права дитини. На підставі викладеного Тому представник відповідача просить відмовити у задоволені позову (аркуші справи 18-23). В судові засідання 09, 28 квітня та 17 травня 2021 року представник відповідача не з`явився, 28.04.2021 року звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності. 02.02.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що даючи згоду на тимчасові поїздки дітей за кордон в цілях їх оздоровлення та розширення кругозору, позивач розраховував на правомірну поведінку, законослухняність та елементарну мораль відповідача і не усвідомлював, що вона може позбавити його всіх прав як батька. Відповідач до виїзду за кордон мала місце роботи в Коломийському районі. До виїзду за кордон сторони та їх діти разом проживали по [ADDRESS] (тобто за місцем проживання позивача), після чого відповідач, вивізши на постійне проживання дітей за кордон самовільно, без відома позивача змінила їх місце проживання. Не відповідають дійсності доводи представника відповідача про те, що відповідач не чинить перешкод позивачу, і він, маючи інформацію про місце перебування дітей, має можливість їх відвідувати, однак, не підтримує з дітьми жодних стосунків, не телефонує, не цікавиться їх особливим життям, не вітає з днями народження та іншими датами, не дарує подарунків, не підтримує грошовими коштами. Зокрема, у вищевказаній заяві про роз`яснення рішення відповідач не вказала точної адреси навчального та дошкільного закладу, в яких навчаються діти. Позивач не володіє португальською чи іншими іноземними мовами, ніколи не був в Португалії, не знайомий з її законодавством. Проте, він намагався організувати зустрічі з дітьми, спілкуватись, привітати їх з днями народженнями та іншими датами. Однак, відповідач чинить цьому перешкоди, що проявляються в тому, що вона з часу розірвання шлюбу не бажає спілкування, налаштовує дітей проти батька та не дозволяє їм спілкуватись з ним навіть по телефону. Неодноразові спроби позивача зв`язатись з відповідачем та дітьми за допомогою соціальних мереж залишились безрезультатними. З часу виїзду за кордон дітей у позивача відсутні доступні номери телефонів відповідача та дітей. Чисельні намагання позивача отримати номери телефонів чи інших засобів зв`язку залишились безрезультатними. Тому, враховуючи вищевказане, позивач просить відхилити відзив на позов та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (аркуші справи 45-47). Представник третьої особи в судовому засіданні подав висновок комісії з питань захисту прав дітей Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, яке затверджено рішенням виконавчого комітету від 13.04.2021 року за № 100. Ци висновком покладено вирішення даного питання на розгляд суду (аркуші \~справи 91-94). Суд,\~перевіривши матеріали\~справи,\~та,\~оцінивши досліджені\~докази в\~сукупності,\~дійшов наступних\~ висновків. Відповідно до заяви, посвідченої 06.06.2017 року за реєстровими № 950 і № 951 приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., сторони надали свою згоду на відкриття візи їхнім дітям на тимчасові поїздки за кордон, а саме до Республіки Польща та/або інших країн Шенгенської зони в період з 08.06.2017 року по 07.06.2019 року (аркуш \~справи 9). Згідно з даними довідки, виданої в жовтні 2018 року Коломийським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, відповідач відсутня за місцем проживання. Відносно перетину кордону відповідачем в період з 17.04.2018 року по 19.09.2018 року інформація відсутня (аркуш справи 54). Відповідно до рапорту старшого інспектора ювенальної поліції вказаного відділу поліції Вадима Василецького від 20.09.2018 року в ході проведення перевірки за зверненням позивача встановлено, що відповідач разом із дітьми виїхала за межі України, а саме в Португалію ( аркуш \~справи 55) Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, зобов`язано\~відповідача\~не чинити перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні з їх вказаними дітьми і встановлено дні та години побачень позивача з ними, а саме: - п`ять разів на тиждень - з понеділка по п`ятницю з 15:00 години до 18:00 години за місцем навчання синів або за місцем їх проживання, перебування; -спільний відпочинок - першу половину літніх канікул діти проводять з батьком; -необмежене спілкування з дітьми особисто, за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; -у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька із синами або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні діти проводять з батьком; -в день побачення батька з дітьми батько має право забирати синів з дому (школи) особисто; - зобов`язано відповідача за два дні до зустрічі позивача із синами надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин (аркуш справи 7,8). Згідно з перекладом з португальської на українську мову дозволу на проживання № 198К6Р118, виданого 22.06.2020 року управлінням в справах іноземців Албуфейра, яке дійсне до 22.06.2023 року, та довідки податково-митного Управління фінансової служби Албуфейра від 21.06.2020 року, відповідач проживає в [ADDRESS] ( аркуші справи 26,28). Відповідно до перекладу з португальської на українську мову довідки, виданої Управлінням освіти Об`єднання шкіл м. Албуфейра від 23.06.2020 року, [PERSON] відвідує групу № 1 дошкільного закладу м. Калісуш, за графіком від 09.00 до 15 год. 30 хв. (аркуш \~справи 38). Згідно з перекладом з португальської на українську мову довідки, виданої одноособовим товариством з обмеженою відповідальністю «Історія хліба» від 26.06.2020 року, відповідач є працівником цього підприємства за професійною категорією офіціант. Її заробітна плата складає 635 євро щомісячно, а також відповідач отримує дві виплати місячного окладу за повний відпрацьований рік, що в сумі складає 14 відповідних місячних окладів на рік (аркуш справи 30). Відповідно до перекладу з португальської на українську мову довідки про реєстрацію учня від 29.06.2020 року учень [PERSON] у 2019/2020 начальному році зареєстрований на навчання в навчальному закладі Об`єднання шкіл Албуфейра-захід, в 4-му класі, група «АВF 5 3о/4о», за номером «20» та успішно закінчив 3-1 клас у 2018/2019 навчальному році (аркуш справи 34). Згідно з перекладами з португальської на українську мову дозволів на проживання № 056Р96Р44, 4К2L80349, виданих 12.10.2020 року управлінням в справах іноземців Албуфейра, які дійсні до 12.10.2023 року, місце проживання вказаних дітей зареєстровано в [ADDRESS] (аркуші \~справи 32,36). Відповідно до довідки Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) 12.01.2021 року, заборгованості позивача по оплаті аліментів на утримання вищевказаних дітей в твердій грошовій сумі, по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, станом на 01.12.2020 року немає (аркуш справи 59). Згідно з рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 13.04.2021 року за № 100 не має можливості обстежити матеріально-побутові умови проживання зазначених дітей сторін, так як діти проживають за кордоном. Рекомендовано сторонам спільно вирішити питання щодо проживання вказаних дітей, а також вирішення даного питання залишено на розгляд суду (аркуші \~справи 92, 93). Статтею 153\~Сімейного \~кодексу \~України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до\~статті 155\~вказаного Кодексу\~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків\~мають ґрунтуватися\~на повазі\~до прав\~дитини та\~її людської\~гідності. Батьківські\~права не\~можуть здійснюватися\~всупереч інтересам\~дитини. Відмова\~батьків від\~дитини є\~неправозгідною,\~суперечить моральним\~засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частиною 2 статті 157\~Сімейного кодексу\~України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею та той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 159 цього Кодексу якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно з правилами, встановленими частиною 4 цієї статті, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та встановлення в судовому засіданні підстав для їх задоволення, оскільки відповідач вивезла дітей в 2018 році і на час ухвалення даного рішення, тобто понад 3 роки, не повертає їх в Україну. Таким чином, вона діє всупереч наданому позивачем як батьком дозволу на виїзд дітей за кордон та їх повернення в Україну до 07.06.2019 року, а також вищевказаному рішенню Коломийського міськрайонного суду від 16.03.2020 року, яке набрало законної сили, На підставі наведеного, статей 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved