Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.04.2015 року) просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11340299000 (в системі обліку Банку №11410218000) від 07.05.2008 року станом на 07.04.2015 року в розмірі 397 368,13 доларів США, з яких 317 856 доларів США 92 центів - кредитна заборгованість, 79 511 доларів США 21 центів - заборгованість по процентам та 473 043,79 гривень, з яких 85600,09 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту, 387 443,70 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11340299000 (в системі обліку Банку №11410218000), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у розмірі 350 000 доларів США, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредит в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 07.05.2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього кредитного договору (п.1.2.2 кредитного договору). Додатковою угодою №1 від 02.02.2009 року до кредитного договору внесені зміни, відповідно з якими сторони домовились про наступне: 1) що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №11340299000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11410218000, 2) про зміну схеми погашення боргу. Позичальник зобов'язується з дати підписання додаткової угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 3890 дол. США 28 числа кожного місяця строку кредитування, 3) про зміну кінцевого терміну повернення кредиту у повному обсязі в термін не пізніше 05.05.2030 року. Відповідно до п.1.3 кредитного договору відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 13% річних, в порядку, встановленому п.1.3, п.1.6 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку. За порушення відповідачем термінів сплати кредиту та/або процентів, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з 32 календарного дня прострочення платежу (п.4.1 кредитного договору). Відповідно з п.3.1.3 кредитного договору у разі порушення позичальником умов кредитного договору банк має право вимагати від позичальника (відповідача) дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору. Відповідно до п.3.4.3 кредитного договору позичальник зобов'язався достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору. Згідно з розділом 6 кредитного договору в разі застосування банком права, передбаченого п.6.1.2 кредитного договору, направлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаної вимоги, термін повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали на 32 календарний день, рахуючи з дати одержання позичальником (відповідачем) вказаної вимоги банку, а у випадку неотримання повідомлення банку - на 41 з дати відправлення позичальнику повідомлення банку про дострокове повернення кредиту від банку. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах з жовтня 2012 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до умов розділу 6 кредитного договору, позивач направив відповідачу вимогу від 03.03.2014 року за №30-11/10068 про необхідність усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості по кредиту та процентах, в у разі непогашення - про дострокове повернення кредиту та процентів у повному обсязі. Як вбачається із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення вимоги банку на ім'я [PERSON], направленої за адресою: м. Київ, пр.. Героїв Сталінграду, 6/8, кв. 1, відповідач отримав вимогу 07.03.2014 року. Аналогічна вимога була отримана відповідачем і за адресою: [ADDRESS] м. Київ. Однак відповідач вимоги не виконав. Таким чином, строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день, рахуючи з дати одержання відповідачем вказаної вимоги банку. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн., які були сплачені ним при подачі позову до суду. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якій просив суд визнати недійсним договір споживчого кредиту від 07 травня 2008 року № 11340299000. Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним був залишений без розгляду на підставі ч.1 ст. 207 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 07.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11340299000 (в системі обліку Банку №11410218000), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США (USD), в сумі 350000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1767500,00 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредит в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 07.05.2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього кредитного договору (п.1.2.2 кредитного договору). Ухвалою суду від 22.06.2015 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на розгляд якої поставлено питання: чи був виконаний підпис власноручно [PERSON] на договорі про надання споживчого кредиту № 11340299000 від 07.05.2008 року. Проведення експертизи було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи № 12635/12636/15-32 від 29.10.2015 року, експерти повідомили про неможливість надання висновку. При ознайомленні з представленими матеріалами встановлено, що проведення даної почеркознавчої експертизи за наявними матеріалами неможливо, оскільки відсутній оригінал досліджуваного документу та в достатній кількості зразки підпису [PERSON]. Додатковою угодою №1 від 02.02.2009 року до кредитного договору внесені зміни, відповідно з якими сторони домовились про наступне: 1) що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №11340299000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11410218000, 2) про зміну схеми погашення боргу. Позичальник зобов'язується з дати підписання додаткової угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 3890 дол. США 28 числа кожного місяця строку кредитування, 3) про зміну кінцевого терміну повернення кредиту у повному обсязі в термін не пізніше 05.05.2030 року. Відповідно до п.1.3 кредитного договору відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 13% річних. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку. За порушення відповідачем термінів сплати кредиту та/або процентів, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з 32 календарного дня прострочення платежу (п.4.1 кредитного договору). Відповідно з п.3.1.3 кредитного договору у разі порушення позичальником умов кредитного договору банк має право вимагати від позичальника (відповідача) дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору. Відповідно до п.3.4.3 кредитного договору позичальник зобов'язався достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору. Згідно з розділом 6 кредитного договору в разі застосування банком права, передбаченого п.6.1.2 кредитного договору, направлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаної вимоги, термін повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали на 32 календарний день, рахуючи з дати одержання позичальником (відповідачем) вказаної вимоги банку, а у випадку неотримання повідомлення банку - на 41 з дати відправлення позичальнику повідомлення банку про дострокове повернення кредиту від банку. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до умов розділу 6 кредитного договору, позивач направив відповідачу вимогу від 03.03.2014 року за №30-11/10068 про необхідність усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості по кредиту та процентах, в у разі непогашення - про дострокове повернення кредиту та процентів у повному обсязі. Як вбачається із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення вимоги банку на ім'я [PERSON], направленої за адресою: м. Київ, пр.. Героїв Сталінграду, 6/8, кв. 1, відповідач отримав вимогу 07.03.2014 року. Аналогічна вимога була отримана відповідачем і за адресою: [ADDRESS] м. Київ. Однак відповідач вимоги не виконав. Таким чином, строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день, рахуючи з дати одержання відповідачем вказаної вимоги банку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 07.04.2015 року становить 397 368,13 доларів США, з яких 317 856 доларів США 92 центів - кредитна заборгованість, 79 511 доларів США 21 центів - заборгованість по процентам та 473 043,79 гривень, з яких 85600,09 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту, 387 443,70 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. З наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що всього сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) складає 397 368,13 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.02.2015 року (1 долар США = 26,85 грн.) становить 10669334,29 гривень. Загальний розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів (за весь період) за його користування становить 473043,79 грн. Як визначено у ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (правова позиція у справі за №6-145цс14, №6-190цс15). Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості боржника за кредитним договором №11340299000 (в системі обліку Банку №11410218000) від 07.05.2008 року становить 11142384 гривні 08 копійок. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦКП України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Outcome: partial