Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у сумі 22 791 грн. 30 коп., витрати на проведення експертизи у сумі 678 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн.; стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у сумі 25 000 грн.; в іншій частині позову відмовлено. Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2014 року доповнено рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 грудня 2013 року: стягнуто солідарно з [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 598 грн. Зазначене рішення оскаржила [PERSON], в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON], в апеляційній скарзі просила змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 22 791 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 678 грн. витрат на проведення експертизи, та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що підставою позову є дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 12 лютого 2011 року у м. Краматорську за участю транспортних засобів КІА Пиканто, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля Форд Транзит, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди засоби отримали механічні ушкодження та власнику автомобіля Форд Транзит [PERSON] було завдано матеріальну шкоду. Відповідно до постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, [PERSON] було визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 54/2011, витрати на ремонт транспортного засобу Форд Транзит, державний номер [NUMBER], складають 47 791,30 грн., витрати на ремонт з урахуванням зносу складають 26 215,63 грн. Також апелянт зазначає, що автомобіль позивача було застраховано, тому визнає вимоги позивача у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто 1215,63 грн. Решту позовних вимог вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено використання нових вузлів та агрегатів, а представником позивача підтверджено не проведення ремонтних робіт автомобіля позивача за відсутністю коштів. Тому апелянт вважає, що відповідач не вправі вимагати відшкодування вартості ремонту без урахування зносу у розмірі 47 791,30 грн., а має право вимагати відшкодування шкоди з урахуванням зношеності деталей у розмірі 26 215,63 грн. Також судом першої інстанції з відповідача [PERSON] було стягнуто витрати на проведення експертизи у розмірі 678 грн., однак, на думку апелянта, вказані витрати не підлягають стягненню у зв'язку з тим, що [PERSON] повідомила страховика протягом трьох днів після дорожньо-транспортної пригоди, а він не вислав експерта, тому, відповідно до норм законодавства, витрати на проведення експертизи повинен нести страховик. Крім того, відповідно до наявних у справі доказів, позивач поніс витрати на проведення експертизи у розмірі 650 грн., а не 678 грн., які стягнуто з відповідача. Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 22 791 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 678 грн. витрат на проведення експертизи, та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін. Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином - листом з повідомленням та телефонограмою № 123 від 20 березня 2014 року, яка зареєстрована в журналі телефонограм № 4, тому на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за відсутністю зазначеного представника відповідача. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з апелянта витрат на проведення експертизи та судових витрат, додаткове рішення скасувати, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За вимогами ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 22 791 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 678 грн. витрат на проведення експертизи, ПАТ «Страхова група «ТАС» рішення не оскаржено, тому в інший частині рішення суду від 11 грудня 2013 року не перевіряється. Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 11 лютого 2008 року він довірив право користування автомобілем FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], [PERSON] 12 лютого 2011 року о 12 годині за участю автомобіля FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Відповідно до постанови Слов'янського міськрайонного суду, винною у даному ДТП визнано [PERSON]. Внаслідок ДТП належний йому транспортний засіб отримав механічні ушкодження, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження, вартість матеріальної шкоди становить 47 791 грн. 30 коп., витрати на проведення дослідження склали 678 грн. 08 коп. Просив суд стягнути з відповідачки суму матеріальної шкоди у розмірі 22 791,30 грн., витрати на транспортировку автомобіля - 500 грн., витрати на експерта - 678,08 грн., моральну шкоду в сумі - 10 000 грн., а також судові витрати - 598 грн. Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму шкоди в розмірі - 25 000 грн. Також, судом першої інстанції встановлено, що постановою Слов'янського міськрайонного суду [PERSON] визнано винною в скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто вину [PERSON] встановлено. Відповідно до Полісу ВЕ № 5263445 від 22 липня 2010 року, [PERSON] уклала договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «Страхова група «ТАС». Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 979, 988, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону «Про страхування» та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у сумі 22 791 грн. 30 коп., витрати на проведення експертизи у сумі 678 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн.; з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] стягнуто спричинену матеріальну шкоду у сумі 25 000 грн.; в іншій частині позову відмовлено. Зазначений висновок суду в частині стягнення 22 791 грн. 30 коп. оскаржений [PERSON] з підстав помилкового стягнення зазначеної суми шкоди з врахуванням зношеності за відсутністю ремонту зазначеного автомобілю позивача. З зазначеним висновком суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] в рахунок спричиненої матеріальної шкоди 22 791 грн. 30 коп. погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зв'язана з використанням, збереженням і утриманням транспортних засобів. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З наведеного вище, висновок суду першої інстанції в зазначеній частині є правильним, оскільки за вимогами діючого законодавства (та з врахуванням стягнення зі страхової компанії ліміту страхової відповідальності) винною особою потерпілому відшкодовується шкода у повному обсязі без врахування зношеності. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не є підставами для скасування або зміни рішення в зазначеній частині. Висновок суду першої інстанції в частині стягнення витрат на проведення експертизи у сумі 678 грн., оскаржений [PERSON] з підстав наявності у в матеріалах справи квитанція про сплату за послуги авто експертизи грошової суми у розмірі 650 грн. В судовому засіданні представником позивача суду надано оригінал квитанції про прийняття від [PERSON] за послуги авто експертизи FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] у сумі 650 грн. У зв'язку з наведеним, зазначений висновок суду першої інстанції, підлягає зміні зі стягненням з [PERSON] на користь позивача витрат на проведення експертизи у розмірі 650 грн. Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги щодо стягнення зазначеної суми зі страхової компанії, апеляційний суд приймає критично, оскільки, за рішенням суду зі страхової компанії стягнуто страхове відшкодування у розмірі 25 000 грн., що відповідно до п. 2 Полісу № ВЕ5263445 дорівнює ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, стягнення сум понад максимальний розмір встановленого ліміту діючим законодавством не передбачено. Зазначене рішення страховою компанією не оскаржено. За вимогами ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Як вбачається з матеріалів справи додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2014 року доповнено рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 грудня 2013 року: стягнуто солідарно з [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 598 грн. З зазначений висновок суду першої інстанції постановлений з неправильним застосуванням норм матеріального права (стягнення у солідарному порядку зі страхової компанії та [PERSON] не передбачено діючим законодавством) та порушення норм процесуального права (щодо розподілення судових витрат), які є обов'язковою підставою для скасування додаткового рішення відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи при поданні позову до суду позивачем сплачено державне мито у розмірі 478 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позову немайнового характеру встановлена в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. З вищенаведеного, на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог: з [PERSON] у розмірі 227 грн. 91 коп., зі ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] розмірі 250 грн. 09 коп. Крім того, у зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1000 грн. та з врахуванням не оплати позивачем судового збору за ці вимоги, з [PERSON] в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп. З наведеного вище та на підстав п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині стягнення витрат на проведення експертизи та судових витрат з [PERSON], додаткове рішення підлягає скасуванню.

Outcome: partial