Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 23 липня 2020 року [PERSON] , звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] та їх малолітної доньки [PERSON] , 2009 року народження про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації. У судовому засіданні позивач, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору дарування йому належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі. За їх спільною згодою була усиновлена дитина [PERSON] . На теперішній час їх шлюб розірвано та відповідач з малолітньою дитиною [PERSON] за місцем своєї реєстрації ,тобто в належному йому будинку з 2017 року не проживають. Як , йому стало відомо, його колишня дружина та дитина [PERSON] виїхали за межі України , але адресу їх проживанн він не знає. На теперішній час він окружений з іншою жінкою. У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів у будинку створює йому перешкоди, як власнику житла у здійсненні його прав вдасності, він просить суд ,визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком) за вказаною адресою та зобов`язати орган реєстрації місця проживання Шевченківської селищної ради зняти з реєстраційного обліку за адресою: житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] та їх малолітню доньку [PERSON] . Відповідач у судові засідання не з`являлися, про місце, час та день розгляду справи повідомлялаися належним чином за місцем реєстрації (а.с.29). Відзиви (заперечення) проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. З довідки №2801 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 20 липня 2020 року [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 27 жовтня 2020 року, 10 листопада 2020 року). За таких обставин відповідач вважається повідомленою про розгляд справи належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 03 серпня 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 18 серпня 2020 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву (заперечення) на позовні вимоги. Окрім того за ініціативою суду були направлені запити до Шевченківського відділку поліції Харківської області та медичного закладу - Шевченківської ЦРЛ Харківської області з метою отримання інформації про звернення гр. [PERSON] в період часу з 2017-2020 роки. Органи опіки та піклуівання Шевченківської РДА Харківської області. Відповідач у судові засідання не з`являлася, про місце, час та день розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.29). Відзиви (заперчення) проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. З довідки №2801 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 20 липня 2020 року [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 20 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 37, позивач є власником будинку [ADDRESS] , що також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого позивач удочерив дитину [PERSON] , в зв`язку з чим були внесені зміни до актового запису про її народження та дитина набула прізвища [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2010 року. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки №2801 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 20 липня 2020 року в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані колишня дружина позивача [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Актом умов проживання складеного службою у справах дітей Шевченківської РДА Харківської області від 07 липня 2020 року та актом про не проживання від 18 липня 2020 року, засвідченого депутатом Шевченківської селищної ради Харківської області та сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується, що відповідачі [PERSON] та малолітня донька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не проживають з грудня 2018 року, особистих речей будівля не містить. В судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідчили, що на прохання позивача та його колишньої дружини у 2017 році, вони допомогали з перевезенням речей відповідачки та її доньки. З цього часу, колишня дружина [PERSON] з позивачем не мешкає особистих речей її та її доньки в будинку не має. Позивач одружився та мешкає з іншою жінкою. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Пунктом 4 стат 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено,що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 Житлового кодекс України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 64 Житлового кодекс України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , між якими шлюб розірвано рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 березня 2012. З грудня 2018 року відповідач [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] у спірному будинку не проживає, витрати на утримання житла не несе та її речі і дитини в будинку відсутні, що підтверджується актами обстеження житла та показами свідків наданих у судовому засіданні. Також , відповідно до довідок Шевченківського ВП №6335 від 11 листопада 2020 року , підтверджено , що відповідач по справі з заявою про поновлення свого права на проживання у спірному будинку у період часу з 2017 по 2020 рік не зверталась. Як і не зверталась з заявою про надання її медичної допомоги , згідно довідки № 01-17/1562 Шевченківської ЦРЛ від 19 листопа\\а 2020 року Доказів, які б свідчили про те, що відсутність відповідача [PERSON] , разом з її малолітньою донькою у спірному приміщенні понад один рік викликана поважними причинами суду не надані. Окрім цього, встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, а тому вимоги до відповідача [PERSON] , яка одночасно діє в інтересах дитини, підлягають задоволенню.ріме Таким чином суд дійшов до висновку вимоги позивача ,щодо визнання відповідач такими ,що втратили право користування житловим приміщеням [ADDRESS] є доведеними та такими що підлягає задоволенню. Вимоги позивача про зобов`язанні відповідного органу щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд вважає такими що задовленню не підлягає, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження відповідних компетентних органів, які участь у п=справі не приймали. Але зазначає,що згідно статті 124 Конституції України ,судові рішення ухвалюються судами іменемУкраїни і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян. Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком, власником якого є позивач. Судові витрати. Сплачені судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial