Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття; відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом; стягнути з відповідача на її користь витрати на надання правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 11 червня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, а у 2012 році вони розлучилися. Проживаючи в цивільному шлюбі, в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Одруження та спільне проживання з [PERSON] виявилося невдалим, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Відповідач на перших порах інколи купував дочці одяг, однак, вже довгий час не дає жодної копійки на утримання малолітньої дитини. Таким чином, вона змушена самостійно власними силами матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітню дочку, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. На даний час у неї недостатньо коштів для того, щоб забезпечити їхню дочку належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Відповідач, який проживає окремо від них, ухиляється від виконання свого обов'язку, що, зокрема виявляється у відсутності стабільного і достатнього матеріального утримання їх дочки. Отже, він не виконує покладені на нього законом обов'язки щодо виховання та матеріального забезпечення дитини. На момент звернення до суду з даним позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати неповнолітню дитину. Відповідач відзив на позов не подав, хоча ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів він отримав 01.03.2019, про що свідчить відмітка, зроблена ним особисто в повідомленні про вручення (а.с. 17). Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 27.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд ухвалює рішення на підставі доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, 11 червня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НМ № 096561, виданим 11 червня 2011 року виконкомом Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини та чоловіка [PERSON] (а.с.9). 10 квітня 2012 року між сторонами шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-НМ №051905, виданим 10 квітня 2012 року відділом ДРАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області (а.с.10). Сторони по справі є батьками малолітнього дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-НМ № 310321, виданим 13 квітня 2016 року відділом ДРАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис №90 (а.с.8). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] в утриманні малолітнього дочки [PERSON], [INFO] Оцінка суду: Дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що малолітня дочка [PERSON], [INFO], проживає разом з нею. Відповідач проживає окремо, участь в утриманні дочки не бере, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, а позов задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на надання правової допомоги, однак жодних доказів, як цього вимагає ст. 137 ЦПК України, які б підтверджували витрати на професійну правничу допомогу та їх розмір, суду не надає. Відповідно в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial