Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 05 грудня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником будинку по [ADDRESS]. Відповідач є невісткою [PERSON] і понад 1 рік фактично з нею не проживає. Місце знаходження відповідача позивачу невідоме. Відповідач не приймає участі у витратах, пов'язаних з утриманням будинку, а комунальні платежі розраховуються на всіх зареєстрованих в будинку осіб, і позивач не може їх сплачувати самостійно. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком по [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 03.01.2019 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала з процесуальними документами була отримана відповідачем 12.01.2019 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. До того ж 03.01.2019 року на сайті суду розміщено відповідне оголошення щодо відкриття провадження по даній справі та можливість сторін отримати процесуальні документи. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03.01.2019 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2006 року належить домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.7). Право приватної власності на вказане домоволодіння зареєстроване за позивачем, що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2006 року (а.с.9). Згідно довідки виконкому Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28.11.2018 року №587, [PERSON] має домоволодіння по [ADDRESS] в якому зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, яка зареєстрована, але не проживає; [PERSON] - онук, зареєстрований, але не проживає (а.с.10). З акту обстеження житлового будинку по [ADDRESS] від 28.11.2018 року вбачається, що даний будинок належить [PERSON]. В будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] в будинку не проживає з 01.08.2017 року. Особистих речей остання в будинку не має (а.с.11). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.10.2017 року, постановленим в заочному порядку, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Відповідно до довідки виконкому Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 17.12.2018 року №559/02-17, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] Отже в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає в будинку по [ADDRESS] з 01.08.2017 року, без поважних причин та не має в будинку особистих речей. Норми права, що підлягають застосуванню: Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч. 1 ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.. 379 ЦК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Просвободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована, проте не проживає в будинку по [ADDRESS] з 01.08.2017 року, тобто більше 1 року, без поважних причин і не має особистих речей в будинку. У матеріалах справи відсутні дані щодо укладання цивільно-правових угод між позивачем та відповідачем, які б давали право останній на користування житловим приміщенням у будинку. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла - для позбавлення [PERSON]права користування житловим приміщенням, зокрема: житловим будинком по [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю її у даному будинку як колишнього члена сім'ї власника будинку, понад один рік, без поважних причин. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved