Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін позиція позивача Позивач АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.06.2011 у розмірі 5355,57 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.06.2011р. [PERSON] звернулась до банку та отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку чим банком 23.03.2015 було подано до Гайворонського районного суду позов про стягнення заборгованості. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2015 було стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» 7783,80 грн., станом на 31.01.2015. Прострочена сума заборгованості становить 4995,44 грн. Таким чином, винесення рішення Гайворонським районним судом Кіровоградської області від 02.06.2015 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з 07.06.2011 по 31.01.2015, то за період після подання позовної заяви від 23.03.2015, з 24.03.2015 по 08.09.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 5355,57 грн., яка складається з 4387,00 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 968,57 грн. - три відсотки річних від простроченої суми. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. позиція відповідача Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоч про дату, час і місце розгляду справи був повідомлена належним чином шляхом вручення судового виклику, скерованого рекомендованим поштовим відправленням, про причини неявки суд не повідомила, заяви про причини неявки не подала. Зважаючи, що учасники справи були належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, відповідачка відзиву не подала відповідно до вимог ст. 223 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглянув справу за наявними матеріалами. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Представником позивача подано такі заяви та клопотання: - клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та незаперечення проти заочного розгляду справи (а.с.8); 04.11.2021 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 02.12.2021 визначено проводити заочний розгляд справи за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 07.06.2011 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлена та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку». Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користо ПАТ КБ «Приватбанк» 7783,80 грн. заборгованості за кредитним договором від 02.06.2011 року та судові витрати. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у [PERSON] за період з 24.03.2015 року по 08.09.2021 року становить 5355,57 грн., яка складається з 4387,00 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 968,57 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 23.03.2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2015 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Суд приймає до уваги розрахунки надані позивачем та вважає їх обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5355,57 грн., яка складається з 4387,00 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 968,57 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 625 ЦК України та

Outcome: approved