Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2011 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння. 07 квітня 2014 року до суду надійшла заява [PERSON] про винесення додаткового рішення, оскільки рішення суду від 26 жовтня 2011 року не містить характеристики домоволодіння та не зазначено ідентифікаційні номери сторін, що є перешкодою для проведення подальшої реєстрації речових прав на цей об'єкт нерухомого майна. Окрім цього, [PERSON] просила визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] В судове засідання сторони не з'явилися. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення,не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2011 року позовні вимоги [PERSON] були повністю розглянуті, визнано домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1820 грн. судових витрат. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року, вищевказане рішення суду залишено без змін (а.с.142-144). Встановлено, що предметом спору було домоволодіння [ADDRESS] - літ. «А», загальною площею 122,3 кв.м., житловою площею 77,5 кв.м., допоміжною площею 44,8 кв.м., що складається з: 1 - коридор площею 14,1 кв.м., 2 - передпокій площею 11,2 кв.м., 3 - кімната площею 24,4 кв.м., 4 - комора площею 2,5 кв.м., 5 - кімната площею 12,5 кв.м., 6 - санвузол площею 3,7 кв.м., 7 - передпокій площею 13,3 кв.м., 8 - кімната площею 17,0 кв.м., 9 - кімната площею 12,8 кв.м., 10 - кімната площею 10,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: прибудова літ. «а», гараж літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», колодязь літ. «К», хвіртка № 1, ворота № 2, огорожа № 3, цоколь, хвіртка № 4, огорожа № 5, що підтверджується Технічним паспортом на домоволодіння виготовленим станом на 19 березня 2010 року (а.с.77-80). Як вбачається з заяви про ухвалення додаткового рішення, [PERSON] не може здійснити реєстрацію права власності на майно в реєстраційній службі у зв'язку з тим, що в рішенні суду не було вказано характеристики домоволодіння, її паспортні дані та ідентифікаційний номер. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд може ухвали додаткове рішення, якщо суд вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення по справі в частині зазначення в його резолютивній частині характеристики домоволодіння,паспортних даних та ідентифікаційного номеру позивачки підлягає задоволенню. Що стосується заявлених вимог про визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину спірного домоволодіння [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не вправі додатковим рішенням змінити зміст рішення або розв'язати нові вимоги, що не досліджувалися в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial