Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області звернулась до суду з позовом, який був уточнений під час розгляду справи (а.с.24), в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та передати дитину в Службу у справах дітей для подальшого поміщення на постійне проживання та виховання в сімейні форми виховання або державну установу. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], батько дитини записаний зі слів матері згідно ч.1 ст.135 ЦК України. 29.08.2014 року відповідачка залишила малолітню [PERSON] у знайомої жінки [PERSON]. 08.09.2014 року [PERSON] передала дівчинку в дитяче відділення м.Рубіжного, оскільки не могла більше тримати її у себе, а мати дівчинку назад до себе не забирала. На телефонні дзвінки родичів, працівників лікарні, міліції, служби у справах дітей [PERSON] не відповідала. Крім того [PERSON] написала у службу у справах дітей заяву з проханням не віддавати дівчинку матері, оскільки вона всі дев'ять місяців не проявляла материнської турботи про доньку, при отриманні допомоги вирішувала свої побутові питання. Відповідачка не проявляє батьківської опіки відносно доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON], в дитяче відділення не приходить, не цікавиться її здоров'ям, харчуванням, розвитком. Крім того [PERSON] вже рішенням суду від 11.12.2013 року була позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Комісія з питань захисту дітей вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO], буде відповідати інтересам дитини. Представник позивача Кравцова О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, суду пояснила наступне. Наприкінці серпня 2014 року малолітню доньку [PERSON] відповідачка залишила у сторонньої людини [PERSON], тривалий час її не забирала та не цікавилась її долею, тому [PERSON] звернулась до служби у справах дітей з проханням забрати дитину та не віддавати її матері, тому що остання не виконує свої батьківські обов'язки. З 08.09.2014 року по теперішній час малолітня [PERSON] знаходиться в соціальній палаті дитячого відділення Рубіжанської лікарні. Відповідачка лише один раз приходила в лікарню, але доньку вона не відвідувала, а влаштувала скандал у лікарні. До служби у справах дітей [PERSON] з проханням повернути їй дитину не зверталась. 03 грудня 2014 року комісією у справах дітей був проведений профілактичний рейд за місцем проживання відповідачки, в результаті якого було встановлено, що [PERSON] не створені умови для нормального проживання та виховання доньки. Спальне місце для дитини відсутнє, одягу, взуття, дитячих іграшок, предметів гігієни для годовалої дитини комісія не побачила. Житлові кімнати потребують генерального прибирання та косметичного ремонту. Рейд проводився вдень, [PERSON] знаходилась вдома, спала. З 23 листопада 2014 року по 03 грудня 2014 року відповідачка не приходила до дитячої лікарні відвідати доньку [PERSON], її здоров'ям не цікавилась, продукти харчування, засоби гігієни, іграшки не передавала. Все це вказує на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношення доньки [PERSON]. Крім того відповідачку вже було позбавлено батьківських прав відносно старшої доньки [PERSON]. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав у відношенні доньки [PERSON]. Суду пояснила, що з народження доньки по червень 2014 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Жили вони разом з його матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. Після народження дитини вона отримала 17000грн. матеріальної допомоги на дитину. За ці гроші вона купила пральну машинку, праску, мікрохвильову піч, а також посуд, костюми та велику іграшку для доньки. Також купувала продукти харчування для всіх, а також собі особисті речі. Всі побутові речі вона потім продала. Допомогу вона зараз не отримує, чому - не знає, до служби соціального захисту з цим питанням не зверталась. З літа вона неофіційно працює в м.Сєвєродонецьку, оскільки грошей, що вона отримувала на дитину, їй не вистачає. З червня 2014 року вона стала проживати у своєї матері на вул..Революції, тому що посварилась з [PERSON]. Вона часто давала поняньчити доньку [PERSON] та його матері - тітці [PERSON], тому що вони просили про це. До [PERSON] тітка [PERSON] добре ставиться, тому вона не боялась віддавати їй доньку. Наприкінці серпня вона знову віддала [PERSON] тітці [PERSON]. Для доньки вона дала кашу та речі. [PERSON], щоб поцікавитись про доньку [PERSON], вона не дзвонила. У вересні їй подзвонила рідна тітка Свєта та сказала, що [PERSON] знаходиться в лікарні. 11 вересня вона прийшла до лікарні, щоб забрати доньку, але [PERSON] їй не віддали, сказали, щоб з цим питанням вона звернулась у службу у справах дітей. До 17 листопада вона не приходила в лікарню до доньки, оскільки вдень вона працювала, а ввечері вдома прибирала, готуючи умови для проживання доньки. Лише з 17 по 22 листопада вона була з донькою в лікарні, потім знову пішла, й більше не приходила її відвідати. Прокуратура м.Рубіжного, яка була залучена до участі у справі для захисту інтересів малолітньої дитини, в особі старшого прокурора прокуратури м.Рубіжного Шаталової О.М., суду пояснила, що вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні доньки [PERSON], оскільки в суді доведено, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка - її донька. До червня місяця вона проживала з [PERSON] у його матері. Після сварки з [PERSON] донька разом з онукою [PERSON] стали проживати у неї. В основному з [PERSON] сиділа вона - бабуся та доглядала за нею. Інколи вона зверталась до подруги, щоб остання доглянула за онукою. [PERSON] приїжджала та забирала [PERSON] до себе, допомагала доглядати за [PERSON]. [PERSON] мало відповідальна людина, тому вона підштовхувала її доглядати за онукою. Вона неодноразово просила [PERSON] сходити до [PERSON] у дитячу лікарню, але вона не слухала її. Сама вона була в лікарні три рази, приносила памперси та речі для онуки, але онуку вона не бачила. Вона хотіла б, щоб онуку віддали їй, якщо [PERSON] позбавлять батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебував з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Він не є батьком [PERSON], але за дитиною він доглядав та опікувався нею. Після розлучення з [PERSON] він разом з матір'ю брали до себе [PERSON] поняньчити її. Зараз вони з [PERSON] помирилися, бажають забрати [PERSON] та жити разом у будинку, який він хоче купити. Його мати [PERSON] дуже любить [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона займає посаду завідуючої дитячого відділення Рубіжанської лікарні. 08.09.2014 року у дитяче відділення поступила дитина у супроводі жінки. Вони про це повідомили у службу у справах дітей та міліцію, був складений акт про покинуту дитину. Мама дівчинки з'явилась лише 11.09.2014р. Відбулась розмова, в ході якої вона повідомила відповідачці, для того щоб забрати дитину їй необхідно звернутись у службу у справах дітей. До 17 листопада 2014 року мати дівчинки до лікарні не приходила жодного разу. 17.11.2014 року відповідачка прийшла разом зі своєю матір'ю до лікарні та принесла пачку вологих серветок. [PERSON] було запропоновано лягти до лікарні, щоб бути разом з донькою. З 17.11.2014 року по 22.11.2014 року відповідачка була у лікарні разом з донькою, але з 23.11.2014 року вона пішла з лікарні, залишивши дитину знову саму, та до цього часу до неї жодного разу не приходила. Весь час, коли дитина знаходиться в лікарні, продукти харчування для [PERSON] приносять з Червоного Хреста, волонтери, мамочки, що лежать у відділенні з іншими дітьми, медичний персонал. 12 та 25 вересня до лікарні приходила бабуся [PERSON], перший раз нічого не принесла, а 25.09 дала 10 памперсів та одне брязкальце. 17 листопада бабуся принесла молоко, м'ясо відварене, капусняк та котлети з печінки. Коли [PERSON] знаходилась в лікарні, то медсестри вели щоденник догляду за дитиною, та зафіксували, що в той період дитина була не доглянута, мати її не мила, тому у дівчинки була попрілість, кормила мати доньку холодними продуктами з холодильника. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її син [PERSON] проживав з [PERSON] з листопада 2013 року. Після народження дитини [PERSON] проживала у неї. [PERSON] не є рідним батьком дівчинки, яку народила [PERSON]. Вночі до дівчинки весь час просиналась вона, [PERSON] спочатку також вставала, але потім перестала вставати, казала, що хоче спати. Готувала дитячу їжу, годувала дитину, прала дитячі речі також вона, а не [PERSON]. Потім з'явилась подруга [PERSON] і [PERSON] стала уходити з дому спочатку на півдня, потім на ніч. За дитячі гроші [PERSON] купила ноутбук, тому вночі вона сиділа в інтернеті, а вдень спала. З червня [PERSON] стала жити у своєї матері. Через місяць подзвонила мати [PERSON] та сказала, що вона може поняньчити [PERSON]. [PERSON] також їй сказала, що онукою опікується вона, [PERSON] вже три доби немає вдома. З того дня вона стала часто забирати до себе [PERSON], одного разу дитина знаходилась у неї два тижні. 29 серпня 2014 року [PERSON] у черговий раз попросила забрати [PERSON], вона погодилась, але попередила [PERSON], щоб дитину забрали 30.08.2014р., тому що 31 серпня їй на роботу. Але за дівчинкою так ніхто й не прийшов, [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідала, тому 31 серпня вона попросила посидіти з дитиною свою подругу. З 01 вересня вона щодня дзвонила [PERSON] та її матері, щоб забрали [PERSON], але ніхто не відповідав. Один раз [PERSON] подзвонила та сказала, що забрати [PERSON] не може, тому що знаходиться в Кремінній. Вона особисто намагалась відвезти [PERSON] до мами, але коли вона приїхала до неї, то вдома нікого не було. Вона більше не могла відпрошуватись з роботи, тому вимушена була віднести дитину у виконком. Коли [PERSON] помістили до лікарні, вона щодня до неї приходила, але лікарі обмежили їй години відвідування, тому що [PERSON] плакала після її уходу. [PERSON] не можна віддавати дитину, тому що вона не виконує свої материнські обов'язки, донька їй не цікава, вона нічого про [PERSON] не знає, навіть того, що любить [PERSON] їсти. Вона зверталась у службу у справах дітей, щоб їй віддали [PERSON] на виховання, але там їй сказали, що неможна, тому що вона їй чужа людина. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матір'ю [PERSON], [INFO], являється [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.4). Відомості про батька дівчинки [PERSON] записані в актовому записі про народження зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 10.09.2014 року №00014428465 (оборотна сторона а.с.4). Після народження дитини [PERSON] перебуває на обліку в УПТСЗН як отримувач допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги по догляду за дитиною до 3-х років. За період з 01.01.2014 року по теперішній час отримала вказаних допомог на суму 15119,30грн. Виплата допомог припинена з 01.10.2014 року, про що зазначено в листі УПСЗН Рубіжанської міської ради від 20.11.2014 року №3/3083 (а.с.40). Згідно інформаційного листа зав. дитячого відділення від 31.10.2014 року у дитячому відділенні Рубіжанської ЦМЛ з 08.09.2014 року знаходиться дитина [PERSON]. За час перебування у відділенні мати з'являлась 11.09.2014р. - нічого дитині не принесла, станом здоров'я дитини не цікавилась, 12.09. та 25.09.2014р. з'являлась бабуся дитини, принесла 10 памперсів та одне брязкальце (а.с.26). З листа КУ «Центр первинної медико-соціальної допомоги» від 18.09.2014 року №01-27/80 вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом у лікаря-педіатра дільничного амбулаторії №3, дитина знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога з приводу захворювання. [PERSON] вимоги медичних працівників по догляду за здоров'ям дитини виконує не в повному обсязі, не з'являється без поважних причин з дитиною на прийом та планові щеплення (а.с.27). Згідно інформації міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 10.10.2014 року №302 [PERSON], мати малолітньої [PERSON], двічі знаходилась на соціальному супроводі з 30.09.2013 року по 19.12.2013 року та з 27.12.2013 року по 28.05.2014 року. В ході супроводу були зроблені наступні висновки. [PERSON] самостійно не може вирішувати проблеми, пов'язані з покращенням житлово-побутових умов, оформленням державної допомоги, проведенням медичних оглядів, доглядом, лікуванням та вихованням дитини. На рекомендації спеціалістів центру про необхідність зміни своєї поведінки, підвищення якості життя своєї родини не реагує. Центр вважає, що в ситуації, яка склалась, та з метою захисту інтересів дитини доречно вилучити дитину у [PERSON] з подальшим її влаштуванням у прийомну сім'ю (а.с.25). 08 вересня 2014 року [PERSON] звернулась у службу у справах дітей з заявою, в якій вказала, що передає дитину [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що її мати [PERSON] залишила свою доньку їй 29 серпня 2014 року та до 08 вересня 2014 року не приходила, забирати дитину не збирається. Вона не може постійно займатись з дитиною, тому що працює. Просить влаштувати дитину до хорошої родини, але не віддавати матері та бабусі, тому що [PERSON] їм не потрібна. Документів на малолітню дитину у неї немає (а.с.7). 08 вересня 2014 року працівниками закладу охорони здоров'я, служби у справах дітей, органу внутрішніх справ був складений акт про покинуту дитину, в якому зазначено, що 08.09.2014 року о 10-40год. виявлена покинута дитина [PERSON], яка була поміщена у дитяче відділення Рубіжанської лікарні (а.с.6). 03 грудня 2014 року в ході профілактичного рейду «Сім'я» були обстежені умови проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в ході якого було встановлено, що відсутні спальне ліжко для [PERSON], одяг, взуття, дитячі іграшки, предмети гігієни для годовалої дитини. Житлові кімнати потребують генерального прибирання та косметичного ремонту. У зв'язку з чим комісія прийшла до висновку, що матір'ю [PERSON] не створені умови для нормального проживання та виховання доньки, повернення малолітньої дитини до матері є неможливим, що підтверджено висновком від 03.12.2014р. №321 та актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 03.12.2014р. (а.с.50, 51.) У своєму висновку від 10.10.2014 року №277 Служба у справах дітей зазначила, що у службу у справах дітей були звернення з приводу того, що [PERSON] залишає на тривалий період свою малолітню доньку [PERSON] у [PERSON] - матері свого колишнього співмешканця. Спеціалісти соціальних служб неодноразово проводили бесіди та консультації з [PERSON] з питань виховання та матеріального забезпечення [PERSON]. 08.09.2014 року малолітня [PERSON] була поміщена у соціальну палату дитячого відділення м.Рубіжного, оскільки [PERSON] не могла більше з нею знаходитись, тому що працює на ТОВ «Рубіжанський красітєль». До теперішнього часу дитина знаходиться в дитячому відділенні. 11.09.2014 року [PERSON] відвідала дитяче відділення, де влаштувала скандал, при цьому не поцікавившись своєю дитиною - що кушає, в якому стані знаходиться. В цей же день [PERSON] [PERSON] прийшла у службу у справах дітей, де в присутності фахівців та прокурора прокуратури м.Рубіжного влаштувала скандал та пішла. Служба також зазначила, що [PERSON] не проявляє батьківської опіки у відношенні доньки. Ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню [PERSON], в дитяче відділення не приходить, не цікавиться її здоров'ям, харчуванням, розвитком. За місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відсутнє світло та газ. 09.01.2013 року [PERSON] залишила свою першу дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Рубіжанського міського суду від 11.12.2013 року вона була позбавлена батьківських прав у відношенні доньки [PERSON], яку передали під опіку [PERSON], оскільки рідна бабуся [PERSON] приживає з [PERSON], який вироком суду від 29.08.2012 року засуджений до 2 років 6 місяців за заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON], [INFO], та крадіжку. Служба у справах дітей вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] відповідає інтересам дитини (а.с.3). Аналогічні висновки були зроблені комісією з захисту прав дітей Рубіжанської міської ради (а.с.2). Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки дитини, чи один з них, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 зі змінами). Відповідно до Принципу 6, закріпленого в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З наведених вище норм права вбачається, що позбавлення батьківських прав - це виключна міра, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків. Враховуючи положення вище наведених норм закону, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Даючи правову оцінку поведінці [PERSON] щодо виконання нею своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої доньки, суд вбачає свідоме ухилення та нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками по вихованню доньки. [PERSON] такий висновок суд робить виходячи з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] 29.08.2014 року віддала свою восьмимісячну доньку сторонній людині [PERSON], та протягом тривалого часу з 29.08.2014 року по 08.09.2014 року не цікавилась та не опікувалась донькою. Після того, як малолітню [PERSON] 08.09.2014 року помістили в дитячу лікарню як покинуту дитину, [PERSON] доньку не відвідувала, не годувала її, ліки, продукти харчування, речі не приносила, станом здоров'я доньки не цікавилась. Лише після початку розгляду справи в суді про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], відповідачка лише шість днів з 17 листопада 2014 року по 22 листопада 2014 року знаходилась з донькою в лікарні цілодобово, однак з 23 листопада вона знову залишила доньку саму в лікарні. Навіть за час розгляду справи в суді [PERSON] не усвідомила те, що вона являється матір'ю малолітньої дівчинки, якій ще не виповнилось навіть року, та дитина у такому віці потребує щохвилинної турботи та опіки матері. Крім того на [PERSON] покладений подвійний обов'язок піклування про доньку, оскільки дівчинка позбавлена батьківської опіки (батько у свідоцтві про народження записаний зі слів матері). Будучи позбавленою у 2013 році батьківських прав відносно першої доньки [PERSON], [INFO], та отримуючи у необхідному обсязі психологічну допомогу від соціальних служб, [PERSON] не змогла зрозуміти свою роль матері у житті рідної дитини, вона свідомо залишала дитину у сторонніх людей на невизначений строк, не з'являлась у лікарню відвідати доньку, не піклувалась про неї, продукти харчування і ліки не купувала та не годувала, не цікавилась її життям та розвитком, належні умови для проживання та виховання дитини не створила, хоча держава в особі УПТСЗН та соціальних служб надавала їй для цього належну матеріальну допомогу. Також суд враховує вік дитини, якій на момент розгляду справи ще не виповнилось одного року. З точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. Враховуючи психологічні особливості віку та статі дитини мати не повинна залишати без поважних причин свою малолітню доньку. Вказані обставини свідчать про винну поведінку [PERSON] щодо невиконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачка суду не надала. Також не надала суду доказів правомірності залишення своєї дитини сторонній людині, поважності причин залишення дитини в лікарні без материнської опіки, або доказів на підтвердження того, що вона не може виконувати своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Всі заперечення відповідачки ґрунтуються лише на її особистих припущеннях, які судом не приймаються як належні та допустимі докази. Отже даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини суперечить вимогам Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, Конституції України та Сімейного Кодексу України, порушує права малолітньої дитини на належне батьківське виховання, а тому ці права дитини підлягають судовому захисту. За таких обставин вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами. При цьому суд відповідно до положень ст..19 СК України приймає до уваги та погоджується з висновком Служби у справах дітей від 10.10.2014р. №277. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. При цьому суд зазначає, що [PERSON] після зміни своєї поведінки та обставин, які стали підставою для позбавлення її батьківських прав, має право на поновлення своїх батьківських прав. Розглянувши вимоги позивача в частині передачі дитини в Службу у справах дітей для подальшого поміщення на постійне проживання та виховання в сімейні форми виховання або державну установу, то суд зазначає, що такі вимоги є некоректними, оскільки відповідно до частини п'ятої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне передати малолітню [PERSON] на опікування Службі у справах дітей Рубіжанської міської ради. Саме такий спосіб захисту буде правильним та таким, що відповідає законодавству. Вирішити питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] не виявляється можливим, оскільки на час розгляду справи не визначено опікуна малолітньої та місце, де буде проживати дитина, позбавлена батьківської опіки.

Outcome: approved