Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Справа слухається після задоволення заяви відповідача ТОВ «Атланта» про перегляд та скасування заочного рішення, винесеного 07.06.2016р. Заочним рішенням позов [PERSON] до ТОВ «Атланта» про стягнення суми авансу, індексу інфляції, 3% річних та моральної шкоди задоволено частково. В грудні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» про стягнення суми авансу. В уточненій позовній заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 3000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 80432,29 гривень, індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, який становить 2085 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 55900,44 гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 250,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 6729,23 гривень та завдану моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] уточнені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В обґрунтування позову позивачка та її представники послалися на наступне. 19.04.2013 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Атланта», в особі Венгер Світлани Вікторівни , яка діє на підставі довіреності № 18 від 07.08.2012 року та Статуту ТОВ, було укладено «Договір доручення» №66/18, згідно умов якого ТОВ «Атланта» взяло на себе зобов`язання вчинити від імені [PERSON] та за її рахунок необхідні дії для придбання нею у майбутньому, а саме не пізніше 10 червня 2013 року, у власність дачного будинку, розташованого по [ADDRESS] , вартістю 30000 (тридцять тисяч) доларів США. При укладанні договору [PERSON] було передано Венгер С.В. в якості авансу, для забезпечення виконання майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна, грошову суму в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що за курсом продаж валют становило 8000 (вісім тисяч) гривень. За послуги відповідачу позивачем було сплачено 1000 (одна тисяча) доларів США, яка їй на повернута і претензій по даній сумі до відповідача з боку позивача не має. 23 квітня 2013 року [PERSON] була передана відповідачу додаткова сума авансу за майбутній договір купівлі-продажу в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що в еквіваленті становило 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, про що був зроблений відповідний запис у договорі від 19.04.2013 року, а відповідачем покупцю були передані правовстановлюючі документи та технічний паспорт на будинок. За домовленістю сторін оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку повинно було відбутися одразу після передачі Венгер С.В. правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Однак, ознайомившись з технічним паспортом на будинок, з`ясувалося, що він збудований самовільно, що позивача не влаштовувало. На її зауваження щодо неможливого укладання угоди купівлі-продажу даного об`єкту, у зв`язку із з`ясованими обставинами, відповідач її впевнив, що все буде виправлено та просив деякий час почекати, тому дія договору від 19.04.2013 року була продовжена до 01 жовтня 2014 року. До визначеної дати відповідач гарантував покупцю надати узаконені правовстановлюючі документи на будинок та завершити укладання угоди купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Проте, на час подачі позову законність побудови дачного будинку, що був предметом купівлі-продажу, так відповідачем і не доведено, правовстановлюючого документу на земельну ділянку не надано, що є порушенням з його боку договірних зобов`язань. На прохання [PERSON] повернути їй суму авансу, загальним розміром 3000 (три тисячі) доларів США, яка була нею передана відповідачу для передачі власнику об`єкта та проведення заходів щодо підготовки об`єкта до продажу, відповідач їй відмовив, мотивуючи тим, що це був завдаток, який поверненню не підлягає. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем договір завдатку не укладався, а грошова сума передавалася відповідачу в якості авансу за майбутнє укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яку відповідач зобов`язаний повернути [PERSON] з підстав того, що договір не було укладено, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім цього, діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. За викладених обставин просить позов задовольнити в повному обсязі. Моральну шкоду, завдану їй відповідачем, позивачка оцінює в 50000 гривень, оскільки затягуванням виконання своїх обов`язків відповідачем призвело до перенесення нею значних моральних страждань, які вона зазнала через неможливість тривалий час створити належні умови для проживання своєї сім`ї, що потребувало він неї додаткових зусиль для організації свого життя, приводило до нервових зривів, а відмова відповідача мирним шляхом вирішити питання щодо повернення їй суми авансу тільки усугубило її психологічний стан. Також, просить стягнути з відповідача сплачений нею судовій збір в розмірі 1430,62 гривень. Відповідач просить в позовних вимогах [PERSON] до ТОВ «Атланта» відмовити в повному обсязі на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву. Так, відповідач виконуючи свої обов`язки, відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 2.1. договору доручення № 66/18 від 19.04.2013р., 23 квітня уклав з власником Об`єкту нерухомості [PERSON] Угоду про укладання Договору та передачу авансу № 66/18, та відповідно до пунктів 1 та 12 цієї угоди, на виконання Договору доручення, передав в якості авансу грошові суми: 8000 (вісім тисяч) гривень, що еквівалентно 1000 (одній тисячі) доларів США, та 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, що еквівалентно 2000 (двом тисячам) доларів США - загальною сумою 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень, що еквівалентно 3000 (трьом тисячам ) доларів США. Тобто, вказана грошова сума була, на виконання Договору доручення, передана та знаходиться у [PERSON] , у зв`язку із чим, на думку відповідача, ТОВ «Атланта» опинилось в статусі неналежного відповідача. Щодо спричинення позивачці моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження нанесення їй моральної шкоди. Відповідачем подано до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, свою позицію, викладену у відзиві на позов, підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] просить розглянути позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Атланта» за відсутності позивача та її представників, позов підтримує в повному обсязі. Вислухавши доводи сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного. Згідно ст.15 ЦК, ст.4 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 207 ЦК визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Судом встановлено, що 19.04.2013 року між сторонами, з метою придбання [PERSON] (шлюб з [PERSON] зареєстровано 03.04.2015 року) у майбутньому у власність садового будинку, розташованого по [ADDRESS] , було укладено договір доручення №66/18, за умовами якого «Атланта» ТОВ (код ЄДРПОУ 32416836), в особі Венгер Світлани Вікторівни , взяв на себе зобов`язання здійснити від імені та за рахунок [PERSON] необхідні дії для укладання нею в подальшому, але не пізніше 10.06.2013 року, договору купівлі-продажу нерухомого майна. В якості забезпечення договору [PERSON] було передано відповідачу аванс в два етапи: 19.04.2013 року 8000 гривень, еквівалент 1000 доларів США; 23.04.2013 року 16000 гривень, еквівалент 2000 доларів США, які відповідач повинен був передати продавцю об`єкта нерухомості для підготовки цього об`єкта до продажу. Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо авансу, а тому спірні правовідносини регулюються статтею 570 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Однак, як до 10.06.2013 року, так і в подальшому договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було з підстав того, що згідно технічної документації садовий будинок, що був предметом договору купівлі-продажу, є самочинним будівництвом та збудовано на земельній ділянці, правовстановлюючі документи на яку відсутні. Тому договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем [PERSON] відповідачу «Атланта» ТОВ грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. У разі коли сторони лише домовились про укладення договору, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, стороною позивача доведено, що покупцем нерухомого майна [PERSON] у підтвердження свого наміру у майбутньому укласти з продавцем цього нерухомого майна договору купівлі-продажу через посередника - відповідача по справі, були здійснені авансові платежі. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача сплаченої суми авансу, тобто гарантійного платежу за майбутній договір купівлі-продажу нерухомого майна, є обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо того, що «Атланта» ТОВ повністю виконало свої зобов`язання договору доручення № 66/18, укладеного між позивачем та відповідачем 19.04.2013р., та опинилося в статусі неналежного відповідача, суд не бере до уваги на заступних підстав. Відповідно ст.526, 527, 528 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Відповідно до п.2.1. договору доручення № 66/18, укладеному між сторонами 19.04.2013р. Повірений, тобто ТОВ «Атланта», зобов`язаний укласти з власником Об`єкту угоду про укладення договору та передачу авансу; ознайомити Довірителя з документами, які оформлюються в ході виконання даного йому доручення; підписати Акт виконаних робіт. Відповідач не надав суду докази того, що позивач належним чином був ознайомлений із укладеною угодою між ТОВ «Атланта» та власником об`єкта [PERSON] ; акт виконаних робіт між позивачем та відповідачем не укладався та не підписувався. Грошову суму еквівалентну 3000доларів США позивач передав відповідачу, а тому повертати також повинен відповідач, що підтверджується умовами договору доручення № 66/18 - в разі неможливості виконати доручення, дане повіреному, він зобов`язаний повернути довірителю суму, отриману за договором. Згідно зі ст.192 ЦК гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. На день ухвалення судового рішення до розрахунку суми авансу, що підлягає стягненню з відповідача, взято курс долара США до української гривні по курсу Нацбанку України станом на 12.02.2020 року, а саме 1 долар США=24,2900 гривень, яка становить 72 870,00 грн. (сімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят гривні 00 копійок) (3000 х 24,2900 =72 870,00). Вимога позивача про застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень, які регулюють зобов`язання за договором позики, кредиту та банківського вкладу, не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягає. Вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем позивачу своїми неправомірними діями, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної чи юридичної особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Як пояснила суду позивач, із-за невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань про надання їй послуг, як покупцю об`єкта нерухомого майна, щодо правової підготовки цього об`єкта до продажу та неправомірною відмовою в подальшому повернути їй сплачену суму авансу, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, вона перенесла значні моральні страждання, нею було втрачено нормальні життєві зв`язки, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її сім`ї. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем позивачу, суд враховує характер правопорушення, ступень вини відповідача, позбавлення можливості позивача тривалий час створити належні житлово-побутові умови для себе і членів своєї сім`ї, що негативно впливало на її психологічний стан та завдавало душевного болю. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд визначає суму в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 432,62 грн.

Outcome: partial