Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи: [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як пасинка та вітчима, не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, а саме з 01.08.2014 по 17.08.2019. Свої вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] . З 1965 року його мама проживала з співмешканцем [PERSON] , [INFO] , у цивільному шлюбі. Маючи на той час всього 5 років він проживав спільно з ними однією сім`єю до їхньої смерті. 22.06.1968 його мама та вітчим одружились. Перебуваючи у шлюбі, вони отримали на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . [INFO] його мама [PERSON] померла. Після її смерті в порядку спадкування він отримав право власності на ј частку спадкового майна, зокрема на ј вищевказаної квартири. З [PERSON] , який помер [INFO] , до сметрі останнього, як і останні 20 років, він проживав спільно за вищезгаданою адресою. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут. Він особисто здійснював догляд за спадкодавцем, допомагав йому у побуті, купував ліки, а після його смерті здійснював його поховання, тобто фактично виконував усі обов`язки як повнолітній син щодо батька. Даний факт підтверджується відповідним актом та показами свідків. Після смерті вітчима відкрилася спадщина. З метою її прийняття він звернувся до нотаріуса, який йому повідомив, що у нього відсутнє право на спадщину, оскільки він не є членом сім`ї померлого. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню у заяві, просив її задовольнити. Додатково зауважив, що із спадкодавцем він проживав однією сім`єю з 1965 року. Після створення своєї сім`ї і далі продовжував пітримувати сімейні стосунки з батьками, в тому числі і з [PERSON] . Після смерті матері він доглядав за вітчимом, оскільки, крім покійної дружини (його матері), в останнього нікого не було. Відповідно після смерті [PERSON] інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не має. За місцем його реєстрації проживають його дорослі діти, він же фактично проживав з [PERSON] , здійснював його утримання, вів спільне господарство та мав спільний побут. Таким чином, враховуючи, що з [PERSON] , як спадкодавцем, вони проживали, в тому числі, останні 5 років до часу його смерті однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, він являється спадкоємцем четвертої черги, відповідно встановлення даного факту йому необхідно для оформлення спадкових прав. Представник заявника\~ адвокат\~Кобилинець Т.В. підтримала позицію свого довірителя, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої\~особи \~Долинської міської\~ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо встановлення факту проживання заявника [PERSON] однією сім`єю з спадкодавцем та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 02.04.2021 заяву [PERSON] , заінтересована особа: Долинська міська рада, про встановлення факту проживаня однією сім`єю залишено буз руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків. На виконання ухвали суду 19.04.2021 заявником усунуто недоліки поданої ним заяви. Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та представника заінтересованої особи, а також в судовому засіданні допитати свідків. 3 червня 2021 року від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутності її представника. Фактичні обставини, встановлені судом: Згідно з даними свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.02.1960, [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю записана [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з долученої до справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2005, [PERSON] . 22 .06.1968 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1998, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.03.2019 Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 106 (а.с.9). Згідно з даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63373179 від 01.02.2021, спадкоємцем після смерті [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS] є [PERSON] , про що йому видано свідоцтво про право на спадщину № 67135664 від 01.02.2021 (а.с. 11). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242517888 від 01.02.2021 підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності ј частка квартири за вищевказаною адресою (а.с. 12). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 231, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина. З метою її прийняття [PERSON] звернувся до нотаріуса, який йому повідомив, що у нього відсутнє право на спадщину, оскільки він не є членом сім`ї померлого. Відповідно до копії довідки № 6323 від 19.09.2019 Долинської міської ради [PERSON] була зареєстрована в кв. [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . На день її смерті з нею був зареєстрований до своєї смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з акта обстеження від 03.03.2021, складеного депутатом Долинської міської ради, зі слів [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON] , що проживають по [ADDRESS] , [PERSON] проживав разом з [PERSON] (мама) та [PERSON] (вітчим) останніх п`ять років (а.с. 13). В судовому засіданні свідок [PERSON] , сусід заявника, показав суду, що знає [PERSON] багато років, бачив кожного дня. Останній постійно проживав з батьками в кв. [ADDRESS] та допомагав їм у господарстві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він завжди допомагав [PERSON] та його батькам з ремонтними роботами у квартирі по [ADDRESS] : встановлював опалення, сантехніку. Вони проживали однією сім`єю, оплату за роботи завжди вносив заявник. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проводив ремонт за місцем спільного проживання [PERSON] з батьками. Ремонтні роботи тривали протягом 10 років, оскільки все робилося поступово: куплялися матеріали, погоджувалися роботи. За цей час він спостерігав як [PERSON] з вітчимом живуть як син та батько. З показів свідків судом встановлено, що заявник [PERSON] та померлий [PERSON] тривалий час були пов`язані спільним побутом та фактично жили як одна сім`я. В матеріалах справи також наявні копії світлин, на яких присутні [PERSON] разом батьками, в тому числі, [PERSON] , та останній з внуком, сином заявника (а.с. 25, 26), що свідчить про дійсні родинні відносини між заявником та померлим. Встановлення факту проживання однією сім`єю понад 5 років має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе реалізувати своє право на прийняття та оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши зміст заяви, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторони заінтересованої особи, покази свідків, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявника встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не менше п`яти років має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати йому право на прийняття спадщини, як спадкоємця четвертої черги за законом у встановленому законом порядку. Як вбачається з ч. 2 ст. 3 СК України, особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Правовий аналіз норм Сімейного кодексу України та вищевказане дає підстави вважати, що померлий [PERSON] є членом сім`ї заявника, оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, спільним несенням витрат по утриманню господарства, вели спільне господарство, тобто були однією сім`єю. Як вбачається з наданих суду документів та показів свідків, [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю не менше п`яти років, а точніше [PERSON] проживає однією сім`єю з [PERSON] з 5-тирічного віку. Спочатку останній опікувався заявником, як сином, а згодом [PERSON] опікувався вітчимом, як батьком. Створивши свою сім`ю та придбавши житло, заявник продовжував вже з дружиною проживати разом батьками, які потребували його допомоги, а згодом у придбане ним житло перейшли проживати його діти. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, в них був спільний побут та спільний бюджет, разом проводили ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, в ході судового розгляду факт, що має юридичне значення, а саме той факт що заявник, як того вимагає положення ст. 1264 ЦК України, проживав постійно зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, в тому числі не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 01.08.2014 і до [INFO] , знайшов своє підтвердження. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що [PERSON] немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] , на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога його законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами та показаннями свідків, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем породжує для заявника юридичні наслідки, він зможе реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останнього у встановленому законом порядку, як спадкоємець червертої черги, який згідно зі ст. 1264 ЦК України, має таке право на спадкування за законом, як такий, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 1216-1218, 1223, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 229, 293, 293, 294, 315, 318 ЦПК України та

Outcome: approved