Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав, влаштування дітей та стягнення аліментів з батьків на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з жовтня 2016 року перебувають на обліку служби (управління) у справах дітей ЗМР як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах. Наразі діти проживають з бабою [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні. [PERSON] та [PERSON] неодноразово попереджались письмово про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків та про можливість звернення органу опіки та піклування до суду з позовною заявою про позбавлення їх батьківських прав відносно дітей. Однак батьки на письмові виклики не з'являються, постійно ухиляються від зустрічей зі спеціалістами відділу. З батьком [PERSON] - [PERSON] вдалось провести телефонну бесіду, під час якої він повідомив, що знає про ймовірність позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] та не заперечує проти цього. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи інтереси дітей, просить суд позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] батьківських прав, стягнути з них аліменти на утримання дітей та передати малолітніх дітей органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, заперечень не надали. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності за станом здоров'я, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3, 30.03.2007, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За тими ж роз'ясненнями, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 347 від 29.08.2006 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 331 від 10.10.2013 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 202 від 11.06.2015 року. Малолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] перебувають на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах, що підтверджується листом № 448/03-0 Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ЗМР від 20.02.2017 року. Відповідно до характеристики № 051 від 23.03.2017 року, виданої директором ЗЗОШ № 5, в якій навчається [PERSON], [INFO], зазначено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] не беруть участі у навчанні та вихованні дитини, до школи жодного разу не з'явилися. Вихованням займається бабуся [PERSON], яка в силу свого фізичного стану спілкується з класним керівником тільки в телефонному режимі. З довідки № 01-6/1485, виданої КП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 13.10.2016 року, вбачається, що батьки в обстеженні, лікуванні, вакцинації та оздоровленні дітей участь не приймають, за дітьми доглядає бабуся [PERSON] Соціально-побутові умови для життя незадовільні, батьки зловживають алкогольними напоями. [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; до 2016 р. до Олександрівського РВ не однократно від [PERSON] та [PERSON] надходили скарги про те, що [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння вчиняє сварки вдома, що підтверджується інформацією, наданою Олександрівським відділенням Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за № 4517/42/04/06-2017 від 28.04.2017 року. Як вбачається з довідки № 578/01-07 від 14.11.2016 року, 07.11.2016 р. відділом по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР спільно з представниками ЗМЦСССДМ потрапити до помешкання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не виявилось можливим, оскільки двері не відчинили. Проте 08.11.2016 року, була проведена профілактично-виховна бесіда з [PERSON] та [PERSON], де вони ознайомились з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Згідно з інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за № 448/03-0 від 20.02.2017 року, спеціалістами ЗМССССДМ з березня 2016 року розпочато роботу з родиною [PERSON], за зверненням бабусі дітей [PERSON] Встановлено, що троє дітей проживають разом з [PERSON] та її чоловіком [PERSON], батьки дітей протягом декількох місяців не відвідують їх та не приймають участі в їх вихованні. В останнє обстеження за місцем проживання бабусі з дітьми відбулось 26.01.2017 року. Під час візиту було з'ясовано, що суттєвих змін не відбулося, батьки дітей не відвідують, від утримання дітей відмовляються. Робота з родиною продовжується на умовах обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що є всі правові підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, зловживають спиртними напоями, матеріально дітей не утримують. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідачі по справі в добровільному порядку не піклуються про утримання малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що відповідачі мають можливість та зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Проте, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідачів. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на утримання дітей аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.05.2017 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий їх розмір відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідачі не надали суду жодних заперечень з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунулись від виконання батьківських обов'язків та не виявляють до дітей ніякої уваги та турботи, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання дітей, їхньої долі, стану здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дітей не утримують, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають частковому задоволенню. Крім того, позовні вимоги позивача в частині передання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району для подальшого влаштування також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial