Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Укргазбанк» подано позов про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 14382,42 дол. США та 12025,81 грн., що виникла з кредитного договору № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 12326,61 дол. США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 49,27 дол. США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2006,54 дол. США; пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 12025,81 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32, 48, 126, 133, 145, 157, 165). Подав до суду заяви (вх. № 23795 від 25.07.2016 року; вх. № 28408 від 06.09.2016 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 108, 135). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.09.2016 року (а.с. 138) визнано явку представника позивача публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Укргазбанк» в судове засідання є обовязковою, для надання пояснень по справі, проте вимоги ухвали суду позивачем не виконано. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35, 36, 46, 47, 124, 125, 132, 134, 143,144, 155, 156, 163, 164). Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні 25.07.2016 року проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, про що надав суду відповідні письмові заперечення (вх. № 23793 від 25.07.2016 року; вх. № 23794 від 25.07.2016 року; а.с. 50-53, 82-85), в обґрунтування яких зазначено, що у відповідача [PERSON] відсутній борг перед позивачем за кредитним договором № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки 09.09.2009 року позивач звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про необхідність дострокового повернення кредиту протягом 30-тиденного строку. Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Укргазбанк» 22.01.2010 року подано до суду позов про стягнення кредитної заборгованості станом на 21.10.2009 року. Проте ухвалою суду від 12.05.2010 року вищевказану позовну заяв залишено без розгляду, у звязку з добровільною виплатою боргу. Вважає, що зазначене також підтверджує відсутність боргу відповідача перед позивачем. Крім того, позивачем при зверненні до суду пропущений строк позовної давності, оскільки вимогою від 09.09.2009 року позивач змінив термін виконання основного зобовязання до 09.10.2009 року. Також вважає безпідставними позовні вимоги, предявлені до [PERSON], як поручителя за вищевказаним кредитним договором. Так вимога від 09.09.2009 року аналогічного змісту була направлена [PERSON] також. Позивач не звернувся до поручителя з позовом протягом шести місяців з моменту зміни терміну виконання основного зобовязання, а відтак в силу частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука за кредитним договором № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року є припиненою. В судове засідання, призначене на 01.12.2016 року представник відповідачів не зявився, подав до суду заяви (вх. № 28425 від 06.09.2016 року, вх. № 31972 від 05.10.2016 року, вх. № 40390 від 01.12.2016 року) про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, враховуючи надані суду письмові заперечення (а.с. 136, 148, 166). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачів [PERSON] та [PERSON], оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк Укргазбанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року (далі Договір), за умовами п.п. 1.1., 1.4. якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 21000,00 дол. США. на споживчі потреби позичальника, а останній зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,3 % річних, з кінцевим терміном повернення 06.04.2028 року (а.с. 7-10). Пунктом 3.3.3. Договору визначено, що повернення суми кредитних коштів здійснюється на рахунок № 220362011943.840, відкритий у Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 383073, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 87,50 дол. США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. Відповідно до пункту 3.3.4. Договору позичальник зобовязується у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої пунктом 3.1.10. цього Договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пенею у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Згідно пункту 3.1.10. Договору на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у пункті 1.1. збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач виконав свої зобовязання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4-6) та не заперечується відповідачем-позичальником. Між тим взяті на себе зобовязання позичальник, [PERSON] належним чином не виконав, повернення кредиту та відсотків за його користування в терміни, передбачені договором не забезпечив, внаслідок чого перед позивачем станом на 11.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 14382,42 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 12326,61 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 49,247 дол. США та простроченої заборгованості за відсотками в сумі 2006,54 дол. США. Відповідно до вимог статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та в установлений законом або договором строк. В силу правил частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 3.2.6. Договору визначено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязання за цим договором, забезпеченого іпотекою, а якщо вимога банку не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем правил про наступну іпотеку; у разі порушення іпотекодавцем правил про розпорядження предметом іпотеки; у разі невиконання письмової вимоги банку щодо часткового погашення кредиту при настанні події визначеної пунктом 3.3.11. цього Договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобовязання. Представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності (а.с. 84). За правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 19.11.2014 року у справі № 6-160цс14 відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 Цивільного кодексу України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд Разом з тим, зокрема, 16.01.2015 року боржнику [PERSON] направлено претензію про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 12717,72 дол. США (а.с. 13), яка отримана останнім 13.03.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 15), проте залишена без відповіді та реагування. Позивач до суду з даним позовом звернувся 22.03.2016 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті (а.с. 14), а відтак у межах строків позовної давності, встановлених чинним законодавством України. З огляду на викладене судом не приймаються доводи представника відповідача, [PERSON] про відсутність заборгованості у останнього перед позивачем за кредитним договором № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року, яка у відповідності до ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.05.2010 року добровільно сплачена (а.с. 115), оскільки належних та допустимих доказів сплати заборгованості за вищевказаним договором відповідачем не подано, а судом під час розгляду справи не встановлено. Таким чином, оскільки докази виконання відповідачем [PERSON] в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором в матеріалах справи відсутні, суду не надані, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 12326,61 дол. США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 49,27 дол. США та простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2006,54 дол. США. підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню за неналежне виконання кредитних зобовязань в розмір 12025,81 грн. Пунктом 5.3. Договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаних зобовязань за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Проте з розрахунку заборгованості [PERSON] за несвоєчасну сплату процентів (а.с. 6) вбачається, що Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» нараховано пеню за період з 12.02.2013 року по 11.02.2016 року включно. Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду (22.03.2016 року, а.с. 24 на звороті), вимоги статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, а також положення пункту 5.3. Договору, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасну сплату відсотків є частково обґрунтованими, та з врахування заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності підлягають задоволенню за період з 22.03.2015 року по 11.02.2016 року включно, оскільки Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» заявлено пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період з 12.02.2013 року по 11.02.2016 року, тобто за межами строків позовної давності. Так, за розрахунками суду, в період з 11.03.2015 року по 13.04.2015 року позивачем нараховано пеню на заборгованість по відсоткам в сумі 493,24 грн. по ставці 0,1% в розмірі 16,77 грн. Таким чином, розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків з 22.03.2015 року 13.04.2015 року становить: 493,24 грн. (сума заборгованості по відсоткам за період з 11.03.2015 року по 13.04.2015 року) х 0,1% (ставка по пені) х 22 (дні прострочки) = 10,85 грн. З огляду на викладене, розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків, який підлягає стягненню з [PERSON] складає 393,22 грн. В забезпечення виконання зобовязань по Договору укладено договір поруки № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк Укргазбанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк) та [PERSON] (а.с. 11-12). Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обємі. Пунктом 2.1. договору поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником зобовязань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобовязань по кредитному договору до позичальника та/або поручителя. Згідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На адресу поручителя [PERSON] направлено претензію про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 12717,72 дол. США (а.с. 13), яка отримана останньою 22.01.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14), проте залишена без відповіді та реагування. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Щодо позовних вимог в часті стягнення кредитної заборгованості з поручителя, [PERSON] слід зазначити таке. За правовою позицією викладеної в пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним (претензія про повернення заборгованості по кредиту, а.с. 13) позивач відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя, [PERSON] протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто строк предявлення вимоги обчислюється з 06.02.2015 року. Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки за умовами пункту 5.1. цього договору, визначено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором. Таким чином, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та умов Договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. У шестимісячний строк позивач у будь-якій формі вимог до поручителя не предявив, отже позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-2056цс15. У відповідності зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав щодо покладення відповідальності на поручителя за невиконання умов кредитного договору № 05-101194308-Ф від 07.04.2008 року. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial