Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №2 від 20.09.2003 у Гудзівській сільській раді Звенигородського району Черкаської області. Також просив стягнути з відповідачки судовий збір, оплату поштових послуг та оплату за послуги адвоката в розмірі 10000грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.09.2003 року між сторонами був укладений шлюб. У вказаному шлюбі [INFO] у сторін народилася дитина [PERSON] , батьком якого в свідоцтві про народження був записаний позивач. Вказує, що характер і спосіб спілкування сторін після розірвання шлюбу викликає у позивача сумніви щодо свого батьківства у відношенні до цієї дитини, відповідач використовує дитину для шантажу позивача, перешкоджає їх спілкуванню. Відповідач подала до суду відзив в якому зазначила, що позивач є батьком їх сина, проти призначення експертизи не заперечує. Просить в задоволенні позову відмовити. Також просить стягнути з позивача понесені судові витрати на оплату послуг адвоката. Позивач подав заперечення на відзив в якому зазначив, що має право на дізнатися чи є він батьком дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 року справу передано для розгляду судді Гончаренко Т.В. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2446/0/15-20 від 25.08.2020 року суддю Звенигородського районного суду Гончаренко Т.В. звільнено. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І.. Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 07.09.2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 23.09.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 призначено у справі судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.03.2021 відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) від 19.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Крім того відповідачкою 21.05.2021 подано заяву про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3500грн. Представником позивача 08.06.2021 подано заперечення на вимогу про стягнення грошової суми адвокатської винагороди. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що сторони уклали шлюб 20.09.2003 року, який згодом було розірвано. Сторони згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 25.06.2004 року, виданого Гудзівською сільською радою Звенигородського району, Черкаської області, мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 25.04.2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 4. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). Відповідно до висновку експерта № 103-283-2020 від 26.02.2021 р. вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99.99 %. Таким чином батьківство практично доведено. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до статті 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства відповідно до ст.136 СК України є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що надання у даній категорії справи доказів про те, що позивач не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, та саме експертний висновок є належним доказом по справі і підставою для виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати стягненню з відповідачки не підлягає. Разом з тим відповідачкою заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500грн. Вирішуючи дане клопотання суд виходить з наступного. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне дорученняз відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Гладиш Я. М. подано: копію договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 (а.с. 54), додаткову угоду № 1 до даного договору (а.с. 110), додаткову угоду № 2 до даного договору (а.с. 112), акт-здачі-приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16.10.2020 (а.с.111), ордер серії КВ №442350 (а.с. 53), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56), остаточний розрахунок сум судових витрат на суму 3500грн (а.с. 109). Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано відповідного документу про оплату відповідачкою послуг адвоката у розмірі 3500 грн. Відтак суд вважає понесення вказаних витрат недоведеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed