Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та її представника Заявник Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обґрунтування заявлених вимог Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» посилається на те, що [PERSON] 11 березня 2021 року о 13 годині 10 хвилин була госпіталізована в Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1», на підставі направлення на госпіталізацію лікаря психіатра Куп`янської центральної міської лікарні [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] , зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психічний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у останньої тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду її здоров`я внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психічна допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування є відомості про її поведінку, які надішли від поліцейського СРПП Куп`янського ВП сержанта поліції Гуськова Д.П., онуки [PERSON] - [PERSON] , викладені у письмовій заяві. У приймальне відділення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» [PERSON] була доставлена бригадою швидкої допомоги. На підставі зазначених відомостей остання була оглянута комісією лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі заступника директора з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О.М., завідувача 14 відділення лікаря-психіатра вищої категорії Парасюка С.В., лікаря-психіатра Заєць Ю.М. у приймальному відділенні о 10 годині 00 хвилин 12 березня 2021 року. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає психічним розладом у формі судинної деменції (друга госпіталізація до психіатричного стаціонару), має потребу медичної допомоги, яка можлива лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня № 1» лікар-психіатр Заєць Ю.М., підтримала заяву у повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] , не змогла з цього приводу висловити жодної думки. Рух справи 12 березня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» про надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Будь-яких заяв та клопотань в ході проведення судового розгляду від учасників розгляду не надходило. Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Судом встановлено, що [PERSON] була направлена на стаціонарне лікування до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» лікарем-психіатром Куп`янської центральної міської лікарні Неонета В.А. на підставі направлення про госпіталізацію. 11 березня 2021 року о 13 годині 10 хвилин була госпіталізована в 14 психіатричне відділення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Зі змісту висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеного виконуючим обов`язки заступника директора з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О., завідувачем 14 відділення лікарем-психіатром вищої категорії Парасюком С. та лікарем-психіатром Заєць Ю. 12 березня 2021 року, вбачається, що [PERSON] страждає психічним розладом у вигляді судинної деменції, стан хворої обумовлює: її небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, в наслідок чого потребує психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару для обстеження, і можливо лікування. Під час огляду: контакт з хворою не достатній, на питання відповідає неохоче, легко роздратовується, напружена, агресивно налаштована, висловлює маячні ідеї в адресу онуки. Себе вважає здорово, усвідомленої згоди на надання допомоги не надає (а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] , до психіатричної лікарні надходить вдруге, вперше знаходилась на лікуванні у Некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» з 21 січня 2019 року по 02 березня 2019 року, вдома підтримуючого лікування не приймала, підставою для висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] є відомості про її поведінку, які надійшли від її онуки [PERSON] , які підтверджуються рапортом поліції від 11 березня 2021 року. На підставі відомостей, які надійшли від лікаря-психіатра Куп`янської центральної міської лікарні Неонетта В.А, - [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі: заступника директора з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О., завідувача 14 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії Парасюка С., лікаря-психіатра Заєць Ю., які підтвердили обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] . Про наявність агресивних тенденцій у поведінці [PERSON] також свідчать заява її онуки [PERSON] та рапорт поліцейського СРПП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Гуськова Д.П. від 11 березня 2021 року (а.с. 7,8). Відповідно до пункту 1 принципу 16 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) передбачено, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Таким чином, судом під час розгляду заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] встановлено відсутність порушення процедури госпіталізації та звернення до суду з відповідною заявою, встановленої Законом України «Про психіатричну допомогу» та главою 10 ЦПУ України. В судовому засіданні представником психіатричного закладу доведено, що психічний розлад хворої [PERSON] на даний час слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеним заступником директора з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О., завідувачем 14 відділення лікарем-психіатром вищої категорії Парасюком С. та лікарем-психіатром Заєць Ю. 12 березня 2021 року, відповідно до якого [PERSON] страждає психічним розладом у формі судинної деменції, стан хворої обумовлює: її небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, в наслідок чого потребує психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару для обстеження, і можливо лікування. У суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] важкого психічного розладу, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчить, що [PERSON] потребує обстеження і лікування в умовах психіатричного стаціонару, внаслідок психічного розладу у вигляді судинної деменції, який зумовлює її небезпеку для себе та оточуючих та може завдати суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Отже, в ході судового розгляду судом встановлено наявність підстав для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», досліджені в ході судового розгляду докази свідчать про наявність у [PERSON] психічного розладу у формі судинної деменції, у зв`язку з чим обстеження та лікування хворої можливе лише в умовах психіатричного стаціонару.

Outcome: approved