Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровької області від 07 липня 2016 року були частково задоволені вимоги [PERSON]: звільнено з-під арешту, накладеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 18 травня 2015 року на майно [PERSON], а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] звільнено з-під арешту, накладеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 17 червня 2016 року на майно [PERSON], а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в задоволенні іншої частини вимог відмовити. Заявник просить вирішити питання про ухвалення по справі додаткового рішення, у звязку з тим, що резолютивна частина рішення не містить в собі вирішення питання щодо арешту, накладеного виконавцем 15 лютого 2016 року, а тому просить вирішити питання щодо скасування арешту від 15 лютого 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. В судове засідання сторони не зявились. В звязку з чим, у відповідності до ч.3 ст.220 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додаткового рішення у відсутності останніх та у відповідності до ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до суду з позовними вимогами про скасування постанов про накладення арешту від 29 квітня 2014 року за ВП 39329051; від 18 січня 2015 року ВП 47510839 та від 15 лютого 2016 року ВП 50110943 ВДВС Новомосковського МРУЮ в Дніпропетровській області. З рішення суду від 07 липня 2016 року вбачається, що питання щодо скасування постанови про накладення арешту у ВП50110943 ВДВС Новомосковського МРУЮ в Дніпропетровській області - вирішене. Постанова про накладення арешту, на яку в своєму позові та заяві про ухвалення додаткового рішення посилається [PERSON] - була виненесена державним виконавчем, згідно копії виконавчого провадження ВП50110943 09 лютого 2016 року, в той час, як, згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, номер запису 13287126 (спеціальний розділ) від 16 лютого 2016 року - підставою виникнення зазначено постанова про накладення арешту майна та заборону його відчуження виданий 15 лютого 2016 року. Під час ухвалення судового рішення у справі 07 липня 2016 року - судом встановлено, що згідно копії виконавчого провадження ВП50110943 ВДВС Новомосковського МРУЮ в Дніпропетровській області постанова державного виконавця про накладення арешту від 09 лютого 2016 року, яка згідно інформаційної довідки значиться як від 15 лютого 2016 року - скасована самим державним виконавцем 17 червня 2016 року, що також підтверджується інформацією про виконавче провадження ВП50110943 з офіційного сайту https://trade.informjust.ua/vpdoc. Враховуючи, що обставин, зазначених ч. 1 ст. 220 ЦПК України - не встановлено, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити. В той же час, суд вважає за необхідне роз'яснити заявникові її право щодо оскарження дій виконавця відповідно до вимог ст..ст. 383-385 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed