Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник [PERSON] адвокат Тарновецький В.І., звернувся 29.05.2020 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком із зняттям їх з реєстраційного обліку (а.с. 1-18). В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 3949, [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), будучи зареєстрованими у житловому будинку позивача, не проживають у ньому без поважних причин більше 8 (восьми) років, що підтверджується складеним Дубівецкьою сільскою радою Кіцманського району Чернівецької області Актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] №7 від 04.05.2020 року. Вказане також підтверджується свідченням сусідів [PERSON] та [PERSON] . Зауважує, що за останні 7-8 років відповідачі повністю втратили зв`язок із господарством по [ADDRESS] , оскільки як не проживали у даному будинку, так і не здійснювали догляд чи будь-яких інших дій спрямованих на утримання даного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Реєстрація місця проживання відповідачів у належному позивачу житловому будинку перешкоджає йому розпорядитись даним майном на власний розсуд, так як в ньому числяться зареєстровані відповідачі, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям їх з реєстраційного обліку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Вказана справа №718/1035/20 за вищезазначеним позовом 29.05.2020 передана на розгляд судді Мінів О.І., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.19). 01.06.2020, на виконання вимог ст. 165 ЦПК України судом зроблено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів по справі (а.с.20-21). 22.06.2020 судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (а.с.22-23). Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.06.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13 липня 2020 року (а.с.24). 13 липня 2020 року, ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 серпня 2020 (а.с.30). Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося,зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник, адвокат Тарновецький В.І., будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, не з`явилися, скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак надіслали на адресу суду заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірнихправовідносин. Так, судом встановлено, що згідноданих копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Олексюк С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3949, [PERSON] , отримав після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1907684 від 05.11.2003 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в Кіцманському РБТІ, реєстраційний номер об`єкта 3285665, номер запису: 268 в книзі 2, с.68 (а.с.10). Відповідно до даних довідки №218 виданої виконавчим комітетом Дубівецкьої сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 05 травня 2020 року до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] входять: дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] [INFO] ; син [PERSON] [INFO] , які зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.11). Також суду надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17 червня 1989 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] 17 червня 1989 року одружилися, про що було зроблено актовий запис №7. (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Ленінського району м. Одеса від 22 вересня 1989 року, [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №605 та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Берегометською сільською радою Кіцманського району Чернівецької області 20 квітня 1993 року, [PERSON] народився [INFO] ,про що зроблено відповідний актовий запис №5. Його батьками записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). У відповідності до даних акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] №7, виданого Дубівецькою сільською радою Кіцманського району Чернівецької області 04 травня 2020 року, у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що [PERSON] , [INFO] є власником житлового будинку, який побудований по [ADDRESS] . Загальна площа будинку 125,8 м. кв., житлова площа будинку 87,1 м. кв. За даною адресою зареєстровані: дочка [PERSON] та син [PERSON] , які не проживають у даному будинку більше року. Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] не проживають у даному господарстві близько 7-8 років. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 156 ЖК УРСР вбачається, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Верховний Суд вказав також і на те, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справита правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.89ЦПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоднідокази немають длясуду заздалегідьвстановленої сили.Суд оцінюєналежність,допустимість,достовірність кожногодоказу окремо,а такождостатність івзаємний зв`язокдоказів уїх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка Суду. За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що згідно наданих суду документів відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не проживають в господарстві позивача, що за адресою: [ADDRESS] ,більше року, навіть більше 8 років,що також підтверджується поясненнями свідків, наданими при обстеженні житлового будинку, не вчиняють жодних дій, спрямованих на утримання будинковолодіння, однак зареєстровані у ньому, а позивач згідно ст.391\~ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, суду не надано жодного доказу того, що останні відсутні та не проживають у будинку з поважних причин. Позивач не зазначає, про наявність будь-якої домовленості між ними чи укладеної угоди щодо користування будинком. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід задовольнити та визнатиїхтакими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 Закону України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З 04 квітня 2016 року в Україні набув чинності закон №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року. Тобто з 04 квітня 2016 року Державна міграційна служба України втратила функції реєстрації місця проживання громадян. Дана робота покладена на органи місцевого самоврядування. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів заявлена до самих відповідачів, які є неналежним відповідачами в цій частині позовних вимог. Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial