Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначило, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2014 є власником квартири [ADDRESS], в якій мешкає [PERSON], що створює перешкоди для реалізації Банком права користування та розпорядження квартирою. Позивач просить висилити [PERSON] з квартири, вселити в неї ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнути з відповідача судовий збір. В суді представник позивача позов підтримав, дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин та додатково зазначив, що до теперішнього часу право власності на спірну квартиру зареєстровано за Банком, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже позовні вимоги є цілком обґрунтованими. Представник відповідача проти позову заперечував пославшись на те, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2014, яким за Банком визнано право власності на спірну квартиру, скасоване, справа призначалась до нового розгляду в загальному порядку та за результатами її розгляду апеляційний суд Харківської області 08.02.2017 ухвалив рішення про відмову у задоволенні вимог Банку, в тому числі, про визнання за останнім права власності на спірну квартиру. Касаційна скарга на вказане рішення апеляційного суду Харківської області ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ відхилена, рішення залишено без змін. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» не є власником спірної квартири, через що представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа до суду не з'явилась, про дату і час слухання справи сповіщалась належним чином, причини неявки не повідомила, що не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2014 задоволений позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки і, крім іншого, визнано за Банком право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-10). Відомості про власника даної квартири на підставі вказаного судового рішення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-13). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.06.2016 скасоване заочне рішення того ж суду від 09.12.2014, яким за Банком визнано право власності на спірну квартиру та справу призначено до нового розгляду в загальному порядку (а.с. 65). Рішенням Московського районного суду від 10.11.2016 позов Банку вдруге задоволений та за останнім визнано право власності на спірну квартиру, проте рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.02.2017 вказане рішення скасовано і в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Підстав для зміни чи скасування рішення апеляційного суду Харківської області від 08.02.2017 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знайшов, відхиливши касаційну скаргу Банку (а.с. 127-134). Таким чином, на теперішній час зникла підстава через яку ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на спірну квартиру у 2014 році, що дозволило звернутись до суду з даним позовом і на тепер Банк не має прав володіння, користування чи розпорядження спірною нерухомістю, а отже і права вимагати усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом виселення осіб, що в ній проживають. Не надає такого право і реєстрація права власності на спірну квартиру за Банком у відповідному державному реєстрі, яка існує й досі, так як фактично право власності на квартиру Банком не набуто. З погляду на вищевикладене підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Outcome: dismissed