Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.12.2015 р. задоволено позовні вимоги [PERSON] до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «ДПІ «ДІПРОВЕРФ» про поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, визнано незаконним та скасовано наказ № 144-п від 21.09.2015 р. про увільнення [PERSON] від виконання обовязків генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф»; визнано незаконним та скасовано наказ № 145-п від 21.09.2015 р. про призначення [PERSON] генеральним директором ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф»; поновлено [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф». При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.12.2015 р. ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 16.01.2016 р. встановлено, що в мотивувальній та резолютивній частині вказаного вище рішення не зазначений висновок суду щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача ДП «ДПІ «Діпроверф» на користь позивача. Крім того, при ухваленні вказаного вище рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, повязаних з оплатою судового збору. У звязку з наведеним справа повернута до Фрунзенського районного суду м.Харкова для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. В судове засідання особи, які брали участь у розгляді справи, не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, представник позивача просив про розгляд справи у його відсутність, інші особи про поважність причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає можливим розгляд питання про ухвалення додаткового рішення у відсутність осіб, які брали участь у розгляді справи, без фіксації судового засідання звукозаписувальними пристроями. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до п.2 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно будь-якої позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач просив суд стягнути середній заробіток з 21.09.2015 р. у розмірі 3418,59 грн., визначений ним на дату звернення до суду 20.10.2015 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримуючи позовні вимоги та надаючи пояснення, просив суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Період вимушеного прогулу суд визначає з часу незаконного звільнення позивача 21.09.2015 р. і до дня ухвалення рішення про поновлення його на роботі, тобто до 17.12.2015 р., що при пятиденному робочому тижні становить 63 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 127, 54 грн., що підтверджується довідкою №10 від 20.11.2015 р. (а.с.107). Оскільки суд дійшов висновку про поновлення позивача на роботі, то відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, одночасно ухвалює рішення про стягнення з відповідача ДП «ДПІ «Діпроверф» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 8035, 02 грн. (63 дні х 127,54 грн.). В разі виплати позивачеві в період з 21.09.2015 р. до 17.12.2015 р. вказаних грошових коштів відповідачем добровільно, у безсудовому порядку, вказані виплати мають бути враховані при виконанні судового рішення. Крім того, судом встановлено, що при зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір у розмірі по 487,20 грн. щодо кожної з трьох вимог немайнового характеру, та судовий збір у розмірі 487,20 грн. щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є вимогою майнового характеру, тобто всього мав сплатити 1948,8 грн. (487,2 грн. х 4). Враховуючи, що при поданні позову позивач був звільнений від плати судового збору з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», при цьому позовні вимоги задоволено судом у повному обсязі, суд ухвалює додаткове рішення про стягнення з відповідачів на користь держави судового збору у розмірі 1948,8 грн., у рівних частках з кожного, тобто по 974,4 грн.

Outcome: approved