Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси у справі № 2-2708/11 від 15.03.2013 р. було задоволено позов Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної адміністрації до [PERSON] (далі - заявник, відповідач) про зобов'язання відповідача за власний рахунок демонтувати неправомірно добудовану мансарду над одноповерховою частиною будівлі - пам'ятки за адресою: [ADDRESS], та привести у первісній стан приміщення цієї будівлі - пам'ятки згідно з «Планом поверхів будинку літери «А» по [ADDRESS]», який є частиною Паспорту пам'ятки архітектури місцевого значення (охоронний № 630) від 2007 року. [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення Приморського районного суду м.Одеси за нововиявленими обставинами. В якості останніх заявник представив юридичні факти про те, що спірна будівля була житловим будинком з 1898 р. і що застосування поняття «аптека» в правовстановлюючих документах по відношенню до даної будівлі суперечить чинному законодавству України, а також про те, що у нього право власності на житловий будинок виникло з 17.11.2006 р. Ці факти, за твердженням заявника, являють собою тривалі правові становища, які були встановлені, відповідно, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц (набрало юридичну силу 21.02.2014 р.) та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2014 р. по справі № 2-1033/11 (набрало чинності 24.03.2014 р.). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява [PERSON] про перегляд даної справи за нововиявленими обставинами, вислухавши пояснення представників сторін, суд на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановив наступне. Будівлю, розташовану за адресою м.Одеса, Французький бульвар, 85, загальною площею 334,3 кв.м., було взято на державний облік як пам'ятки містобудування та архітектури (далі - пам'ятка архітектури) відповідно до положень Закону УРСР «Про охорону и використання пам'яток історії та культури» N 3600-IX від 13 липня 1978 р. на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів № 580 від 27.12.1991 р. «Про затвердження списку об'єктів, що підлягають взяттю під охорону як пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення» в складі комплексу дач під найменуванням корпус № 7 (охоронний номер 630). 10 листопада 2006 р. заявник уклав договір купівлі-продажу зазначеної пам'ятки архітектури з сільськогосподарським ТОВ «Ірен - Агропродукт». Державна реєстрація права власності заявника на вказану пам'ятку архітектури відповідно до вимог ст.182 ЦК України була здійснена 17.11.2006 р., що підтверджується витягом № 12545794 від 17.11.2006 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з положеннями ч.4 ст.334 ЦК України на вказану пам'ятку архітектури у заявника виникло право власності з 17.11.2006 р. Ця обставина підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2014 р. по справі № 2-1033/11. Зазначена пам'ятка архітектури є житловим будинком з моменту спорудження і, відповідно, частиною історичної садиби «Гершенкопа - Санца», що підтверджується Паспортом щойно виявленого об'єкта культурної спадщини «Садиба Гершенкопа - Санца», складеного Науково-дослідним інститутом пам'ятко охоронних досліджень при Міністерстві культури і туризму України (Київ, 2007 р.), а також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц. Відповідно до положень ч.1 ст.100 ЖК України переобладнання и перепланування житлового будинку і житлового приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою и перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю . Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявник по відношенню до спірної пам'ятки архітектури виконав свої обов'язки, передбачені положеннями ч.1 ст. 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно з якими у разі, коли пам'ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов'язані привести цю пам'ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування). Виконання заявником цих обов'язків підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц, в якому по відношенню до прав заявника встановлено: «З метою оцінки всіх матеріалів справи в їх сукупності суд бере до уваги Висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 13276 від 26.12.2006 р., згідно з яким фізичний знос зазначеного будинку на момент проведення експертизи досягав 60 %. Фотографії та інші документи зазначеного висновку свідчать про відбувавшийся на той час процес руйнування згаданого пам'ятника містобудування та архітектури, відновлення якого вимагало від позивача проведення термінового и значного обсягу ремонтно-реставраційних робіт. Проведення таких робіт підтверджується Технічним висновком про можливість збереження виконаної реконструкції пам'ятника архітектури корп. № 7 під жилий будинок в складі комплексу дач по Французькому бульвару, 85 у м. Одесі від 28.05.2009р., а також Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж зазначеної будівлі, проведеного Державним науково-досліднім та проектно-вишукувальним інститутом «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 041/368/11 від 12.12.2011 р. З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що [PERSON] проводив ремонтно-реставраційні роботи придбаної ним будівлі з метою відновлення її статусу житлового будинку. У зв'язку із здійсненням необхідних ремонтно-реставраційних робіт з метою відновлення автентичності (справжності) первісного функціонального призначення зазначеного будинку згідно з проектом архітектора А.Б. Мінкуса, збереження пам'ятки містобудування та архітектури в належному стані, а також сприяння її збагачення суд приходить до висновку, що культурні права позивача підлягають захисту на підставі ст.54 Конституції України, а також п.а) ч.1 ст.15 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (ООН, 1966), Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 3.10.1985р. (ратифікованої Законом України N 165-V від 20.09.2006 р.) та Рамкової Конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства від 27.10.2005 р. (ратифікованої Законом України № 581-VII від 19.09.2013р.). Враховуючи всі матеріали справи в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю на підставі ст.ст. 3, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 16, 379 ЦК України, а також ст.1 ЖК УРСР як спосіб захисту його права на житло відповідно до загальних засад цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності». Згідно ч.4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Оскільки, як випливає з рішення Приморського районного суду м.Одеси від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц, на момент виникнення у заявника права власності на зазначений житловий будинок - пам'ятку архітектури - останньому загрожував процес подальшого спотворення, руйнування або знищення, то суд приходить до висновку, що для захисту своїх прав, передбачених ст.ст.47,54 Конституції України, а також для виконання своїх обов'язків, передбачених ч.1 ст.27 Закону України «Про охорону культурної спадщини» заявнику не було потрібно спеціального дозволу від Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної адміністрації на будівельні роботи, які по суті запобігали руйнуванню пам'ятки архітектури. При цьому суд також дійшов висновку, що заявник,

Outcome: approved