Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2014 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк». Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN1RRC02960022 від 15.06.2007 року в сумі 49437,5 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3979,42 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 16959,59 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1924,50 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 23743,63 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 2330,36 грн., а також судові витрати у розмірі 494,37 грн. . Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, а саме щодо безпідставної відмови у застосуванні строків позовної давності, припинення правовідносин між сторонами, оскільки закінчився строк дії кредитного договору. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду необхідно змінити із наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN1RRC02960022, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7128 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с. 6-7, 10-17). Кредитні кошти в сумі 6480 грн. були перераховані на поточний рахунок № [NUMBER] згідно з рахунком-фактурою № ЧП-0000018 від 15 червня 2007 року, в сумі 648 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] з призначенням платежу «Сплата одноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором» (а.с. 52). До вказаних правовідносин суд застосував ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.525,526,610,612,629, ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Відповідачем порушувалися взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку у відповідача станом на 26 липня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 49437,5 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3979,42 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 16959,59 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1924,50 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 23743,63 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 2330,36 грн. (а.с. 3-5). Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд врахував вимоги ст.ст. 256,257, ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України. Згідно п. 5.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 16). Зазначені положення кредитного договору не суперечать ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З урахуванням цього, суд вважав за можливе стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 49437,50 грн. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у застосуванні позовної давності. Відповідно до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається із наданих банком розрахунку по кредитному договору, виписки із особистого рахунку відповідач проводив часткове періодичне погашення суми боргу до 2009 року включно. Ці письмові докази відповідач не спростував належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності сторонами узгоджені по всіх вимогах кредитного договору у п'ять років. Таким чином, подання банком до суду позову 06.08.2013 року, не свідчить про сплив позовної давності, відповідно до вимог ст.ст.256,257,261,264 ЦК України. Але із висновками суду щодо визначення розміру пені погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі та вимог законодавства, а також дії самого товариства. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Заявлений банком розмір пені перевищує загальну суму боргу за кредитом, відсотками та комісією. Будучи обізнаним, що позичальник після 2009 року фактично перестав регулярно сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк протягом значного періоду часу не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені. Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій банку, суд вважає за можливе зменшити розмір пені із 23743,63 грн. до 200 гривень, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності. Тому загальну суму боргу за кредитним договором необхідно зменшити до 25 893,87 грн. (3979,42 грн. + 16959,59 грн. + 1924,5 грн. + 200 грн. + 500 грн. + 2330,36 грн.) Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно зменшити і розмір судових витрат, стягнутих на користь банку до 258,94 гривень. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial