Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки одночасно існують такі умови: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача в пошуках роботи. 26 травня 2000 року йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. 02 червня 2017 року позивачу стало відомо, що у серпні 2000 року відповідач працював та отримав дохід у СТзОВ «Україна» у сумі 09 грн. 06 коп. Позивач просить стягнути з відповідача виплачену йому допомогу по безробіттю за період з серпня 2000 року по травень 2001 року в сумі 887 грн. 81 коп. Відповідач у відзиві позов не визнав і заперечив його тим, що у серпні 2000 року працював на громадських роботах у СТзОВ «Україна» за направленням самого ж позивача, відпрацював 3 людино-години, за що йому було нараховано 09 грн. 06 коп. заробітної плати. Відмічене направлення він відніс позивачу і той продовжив пошуки підходящої роботи. В позові слід відмовити. 26 травня 2000 року відповідачу був наданий статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. У серпні 2000 року відповідач працював та отримав дохід у СТзОВ «Україна» у сумі 09 грн. 06 коп. Ці обставини визнані відповідачем. Відповідач не довів своє твердження про те, що у серпні 2000 року він працював на громадських роботах у СТзОВ «Україна» за направленням\~самого ж\~позивача, відпрацював 3 людино-години, за що йому було нараховано 09 грн. 06 коп. заробітної плати, і те, що відмічене направлення він відніс позивачу. Отже, підстави для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю за період з серпня 2000 року по травень 2001 року в сумі 887 грн. 81 коп. формально існують. В той же час, незважаючи на формальне існування підстав для такого стягнення, слід зауважити, що строк захисту порушеного права має свої, передбачені законом, межі. З часу виникнення згаданих підстав до моменту звернення позивача з позовом минуло більше сімнадцяти років. В акті розслідування № 58 щодо обґрунтованості відповідачу виплат зазначено про взаємодію позивача з роботодавцями, в тому числі і з СТзОВ «Україна». Саме в ході проведення перевірки (звірки) провідного фахівця позивача з вказаним роботодавцем був виявлений факт належності відповідача до категорії зайнятих, що і стало підставою для вимоги. Однак, це сталося лише через 17 років після того як цей факт відбувся. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч.3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача. Три роки\~після серпня\~2000\~року,\~коли позивач\~працював протягом\~трьох годин\~у СТзОВ\~«Україна» і\~отримав заробітну\~плату у сумі 09 грн. 06 коп., тобто до серпня 2003 року, достатній строк для того, щоб позивач міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Існування взаємодії з роботодавцями, фахівців, які здійснюють таку взаємодію, створює усі умови для того, щоб на протязі трьох років після порушення позивачем умов виплати допомоги по безробіттю про це порушення довідатися. З серпня ж 2003 року минуло ще 14 років. Таке тривале не звернення до суду не може бути пояснене поважними причинами. Рахувати строк позовної давності з 02 червня 2017 року коли був складений згаданий вище акт, як того вимагає позивач, не можна, оскільки, як було зазначено вище, позивач міг довідатися про порушення своїх прав на протязі трьох років після того, як цей факт відбувся. Тобто, суд вважає, що строк позовної давності за зверненням позивача сплив і не вбачає поважних причин для його поновлення. У звязку з тим, що строк позовної давності за зверненням позивача сплив, у задоволенні його вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed