Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивачів-адвокат Качмар А.І. звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить стягнути з відповідача: - на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 935,20 грн моральної шкоди; - на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 935,20 грн моральної шкоди; - на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 935,20 грн моральної шкоди, 44 676,00 грн. відшкодування утриманцю, а всього на суму 53 611,20 грн.; - на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 935,20 грн моральної шкоди, 44 676,00 грн. відшкодування утриманцю, а всього на суму 53 611,20 грн.; - на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 935,20 грн моральної шкоди, 44 676,00 грн. відшкодування утриманцю, а всього на суму 53 611,20 грн. Також просить стягнути з відповідача: - на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 969,78 грн, три відсотки річних у розмірі 215,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 297,89 грн, а всього разом на суму 1 483,58 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 969,78 грн, три відсотки річних у розмірі 215,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 297,89 грн, а всього разом на суму 1 483,58 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5818,66 грн, три відсотки річних у розмірі 1 295,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 1787,37 грн, а всього разом на суму 8901,51 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5818,66 грн, три відсотки річних у розмірі 1 295,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 1787,37 грн, а всього разом на суму 8901,51 грн; - на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5818,66 грн, три відсотки річних у розмірі 1 295,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 1787,37 грн, а всього разом на суму 8901,51 грн. В ході розгляду справи зменшила розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які просила стягнути з відповідача на користь позивачів на загальну суму 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.09.2018 приблизно о 20:00 год. в м. Переяслав-Хмельницький, по вул. Шкільній, водій [PERSON] , який керував транспортним засобом (автомобілем) «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку вул. Грушевського, допустив наїзд на велосипедиста під керуванням [PERSON] , яка рухалась в попутному напрямку попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла в Переяслав-Хмельницькій ЦРЛ. За вказаним фактом Переяслав-Хмельницьким відділом поліції ГУ НП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110240000586 від 10.09.2018. Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України. У зв`язку зі смертю потерпілої правова кваліфікація даного кримінального правопорушення змінена на ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначений факт ДТП, причини та обставини її настання, знайшли своє підтвердження в ухвалах слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2020 та 17.06.2020 у справі № 373/1665/18, висновках експертного дослідження № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018, № 619 від 16.03.2020 та витягу з Єдиного реєстру досудового розслідувань кримінального провадження № 12018110240000586 від 10.09.2018. Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] , застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (приватне). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 24.12.2019 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі, через свого представника за довіреністю, звернулися із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). 09.01.2020 АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) призупинив розгляд справи у виплаті страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП на підставі статтей 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.01.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу в підготовче судове засідання на 09.02.2021. 04.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні докази, що смерть [PERSON] настала з вини водія транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.09.2018. Також, у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення винної особи у дорожньо-транспортній пригоді та смерті [PERSON] , обов`язок виплати страхового відшкодування у страхової компанії не настав. Оскільки кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] внаслідок ДТП не існує, копію рішення суду позивачі не надали, то відсутні правові підстави для задоволення позову та нарахування штрафних санкцій. В стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки позивачами не підтверджено їх розмір договором, рахунками, актами та вважає, що їх розмір є завищеним (а.с. 82-86). Ухвалою суду від 09.02.2021 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 04.03.2021. 23.02.2021 до суду подано відповідь на відзив, в якому представник позивачів-адвокат Качмар А.І. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки, то обов`язок по відшкодуванню завданої шкоди виникає незалежно від наявності вини. В обгрунтування посилалась на правову позицію Верховного Суду України від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14, згідно якої законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Також, просила врахувати, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про зупинення розгляду справи даним законом не передбачено. 24.02.2021 від представника позивачів-адвоката Качмар А.І. надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 24.02.2021 клопотання представника позивачів-адвоката Качмар А.І. задоволено. 25.02.2021 від представника відповідача Синельнікова М.О. надійшло клопотання про витребування з Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110240000586 та копію висновку судово-медичної експертизи [PERSON] . Ухвалою суду від 04.03.2021 клопотання представника відповідача Синельнікова М.О. задоволено. Розгляд справи відкладено до 15.03.2021. 15.03.2021 від представника позивачів-адвоката Качмар А.І. надійшли додаткові пояснення разом з доданими документами. 15.03.2021 за клопотанням представника позивачів-адвоката Качмар А.І. розгляд справи відкладено до 25.03.2021. 25.03.2021 в судовому засіданні за клопотанням представника позивачів-адвоката Качмар А.І. оголошено перерву до 01.04.2021 для підготовки до судових дебатів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Обставини, встановлені судом Із копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄДР) від 10.09.2018 слідує, що 09.09.2018 приблизно о 20:00 год. в м. Переяслав-Хмельницький, по вул. Шкільній, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку вул. Грушевського, допустив наїзд на велосипедиста під керуванням [PERSON] , яка рухалась в попутному напрямку попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Переяслав-Хмельницької ЦРЛ (а.с. 16). Зазначений факт ДТП, причини та обставини її настання, знайшли своє підтвердження в: - висновках експертного дослідження № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018, № 619 від 16.03.2020 вбачається, що [PERSON] отримала тілесні ушкодження задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключно, що в термін та за обставин зазначених у медичній документації, тобто за умов дорожньо-транспортної події, яка мала місце 09.09.2018 (а.с. 138-164); - ухвалах слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2020 та 17.06.2020 у справі № 373/1665/18 (а.с. 111-116). Зі свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] з 11.11.1995 перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 25.09.2018 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 236 (а.с. 34). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, [INFO] в них народився син - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 37). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, [INFO] в них народився син - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 40). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, [INFO] в них народилася донька - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 44). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] її мамою була [PERSON] (а.с. 20). Прізвище [PERSON] змінила в зв`язку із одруженням із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2018, укладеного між АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) та [PERSON] , транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] застрахований в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000, 00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн (а.с. 19). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 18). 24.12.2019 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі через свого представника за довіреністю звернулися із заявою про страхове відшкодування до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) (а.с. 10). АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) призупинив розгляд справи у виплаті страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП на підставі статей 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Норми права, застосовані судом, висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер (п. 4, п. 5, п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України дійшов висновку: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц здійснено висновок, що потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. У пункті 2 мотивувальної частини даної постанови Верховного Суду від 21.08.2018 вказано про те, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який регулює відносини у вказаній сфері, та відповідно до його преамбули спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Крім того, згідно з пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої є смерть [PERSON] , є страховим випадком. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] як володільця джерела підвищеної небезпеки настала незалежно від наявності його вини у завданні шкоди у виді смерті велосипедиста [PERSON] . Страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхові компанії, в межах встановленого договором страхування розміру страхової суми, зобов`язані нести відповідальність за шкоду завдану внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки). У даному випадку таким відповідальним страховиком згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2018 за шкоду заподіяну життю потерпілого є відповідач - АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). Згідно з пунктом 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого становить 44 676,00 грн (3723 х 36/3). За правилами ст. 1200 ЦК України зазначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Оскільки на утриманні загиблої [PERSON] перебували діти - [PERSON] , [INFO] (студент); [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; то їм належить виплатити страхове відшкодування (регламентну виплату) утриманцю в розмірі по 44 676,00 грн кожному. Факт смерті [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, причинно-наслідковий зв`язок між її смертю та тілесними ушкодженнями, що були нею отримані внаслідок ДТП підтверджується матеріалами справи (висновках експертного дослідження № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018). Відповідно до пункту 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, «страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами». Виходячи із встановленого законом на той час розміру мінімальної заробітної плати, позивачам слід відшкодувати моральну шкоду в розмірі 8 935,20 грн (3723 х 12/5). Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У пункті 27.5 Закону № 1961-IV зазначено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. 24.12.2019 у зв`язку з настанням страхового випадку позивачі через свого представника за довіреністю звернулася із заявою про страхове відшкодування до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), в якій на підставі пункту 27.5 Закону № 1961-IV, з урахуванням встановленого ліміту просив здійснити одноразову виплату в розмірі 178 704,00 грн. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 36.5. Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) дійшла висновку, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 442/6904/15-ц (провадження № 61-5767св18), від 06.06.2018 у справі № 643/18363/15-ц (провадження № 61-5617св18), від 13.06.2018 у справі № 464/7689/15-ц (провадження № 61-11118св18), від 20.06.2018 у справі № 607/1373/16-ц (провадження № 61-9587св18), від 17.10.2018 у справі № 526/1293/14-ц (провадження № 61-20867св18, від 19.06.2019 у справі № 2-438/129 (провадження № 61-19588св18). Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Суд, здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, за допомого ІПС «Ліга:Закон» встановив, що сума нарахованих пені, 3 % річних, інфляційних втрат, є арифметично правильною, боргові періоди визначені вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінка суду аргументів сторін, доказів; висновки суду Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 09.09.2018 відбулася ДТП за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] та велосипедиста під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Переяслав-Хмельницької ЦРЛ. Дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої є смерть [PERSON] , є страховим випадком. Факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, знайшли своє підтвердження в ухвалах слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2020 та 17.06.2020 у справі № 373/1665/18, висновках експертного дослідження № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018, № 619 від 16.03.2020 та витягу з Єдиного реєстру досудового розслідувань кримінального провадження № 12018110240000586 від 10.09.2018. Факт смерті [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, причинно-наслідковий зв`язок між її смертю та тілесними ушкодженнями, що були нею отримані внаслідок ДТП підтверджується матеріалами справи. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), то дане зобов`язання про відшкодування шкоди за умовами укладеного між страхувальником і страховиком договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором (до 200 000 грн 00 коп.) і законом. Таким чином, відповідач безпідставно не виплатив страхового відшкодування позивачам, і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілої від страхового випадку. Підстав для звільнення відповідача від даного обов`язку не встановлено. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи той факт, що при розгляді даної заяви вирішується питання згідно позовних вимог про розмір відшкодування позивачам шкоди внаслідок настання страхового випадку, а не питання про вину особи, та враховуючи висновки Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 759/6119/16-ц), приходить до висновку, що позов в частині відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування підлягає задоволенню. Аргумент представника відповідача не знайшов свого підтвердження та відхиляється судом щодо того, що смерть потерпілої [PERSON] не є наслідком вказаної вище ДТП. Обставина смерті внаслідок ДТП від 09.09.2018 за участю автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та [PERSON] , випливає з оцінки вказаних вище доказів: висновків експертів № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018, № 619 від 16.03.2020. Так, відповідно до висновку експерта № 112/175, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок смерті [PERSON] внаслідок ДТП від 09.09.2018, що відображено у відповіді на питання «Чи наявний причинний зв`язок між отриманими [PERSON] тілесними ушкодженнями та настанням її смерті» такого змісту: - всі виявлені при дослідженні тілесні ушкодження виникли задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключно, що в термін та за обставин зазначених у медичній документації, тобто за умов дорожньо-транспортної події, яка мала місце 09.09.2018 (а/с 201); а також в інших відповідях у вказаному вище висновку експерта № 112/175 від 10.11.2018. Відповідачем не надано доказів на спростування вказаного, та заперечення зв`язку між смертю [PERSON] та ДТП від 09.09.2018 є безпідставним, судом проведено усі процесуальні дії для сприяння учасникам справи реалізації їхніх прав. Аргумент представника відповідача щодо доведення позивачами доказами вини водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , є безпідставним, оскільки вина [PERSON] за умов існування кримінального провадження повинна встановлюватись в рамках кримінальної справи (кримінального провадження). Наголошується, що в даній справі повинно вирішуватись питання, по`вязані з умовами відшкодування позивачам шкоди внаслідок настання страхового випадку. Настання страхового випадку наступає за наявності: договору страхування, настання страхового випадку, заяви про страхове відшкодування. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, факт існування якої встановлено судом та в рамках кримінального провадження № 1201811024000586. Копії документів з кримінального провадження № 1201811024000586 містяться в матеріалах даної справи (а/с 16 - витяг з ЄДР, а/с 191-201 - висновки експертів № 175 від 13.10.2018, № 112/175 від 10.11.2018). Факт існування договору страхування-Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2018, яким АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) застрахувало відповідальність [PERSON] керування автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , жодною зі сторін не оспорюється та є встановленим (а/с 19, 46). Факт та склад учасників даної події від 09.09.2018 встановлений: [PERSON] -водій автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , та [PERSON] на велосипеді. Для здійснення страхового відшкодування заява про виплату страхового відшкодування з додатками подана позивачами (а/с 10). Додатково подано після цього заяву з додатками відповідачу про долучення довіреностей від позивачів, заяви про склад сім`ї, копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а/с 50). Таким чином, відповідач очевидно не виконав вимог пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, не прийняв вмотивованого рішення про задоволення або відмову у задоволенні вимог позивачів, та фактично відмовив позивачам у здійсненні страхового відшкодування. Аргумент представника відповідача щодо умови страхової виплати після притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за обвинувальним вироком суду не є прийнятним, очевидно така умова страхової виплати не відповідає засадам Закону № 1961-IV, й умовам виплати потерпілому, членам сім`ї загиблої особи внаслідок ДТП, страхового відшкодування, оскільки встановлений КПК України (ст. 219 КПК України) граничний строк до 18 місяців досудового розслідування у категорії щодо злочину середньої тяжкості або тяжкого злочину перевищує 3-х місячний (90-денний) строк для прийняття рішення страховиком. З цих же мотивів є неприйнятними заперечення представника відповідача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, в тому числі і на грошове зобов`язання щодо виплати страховиком страхового відшкодування. Аргумент про відсутність («неіснування») кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] спростовується витягом з ЄДР у кримінальному провадженні № 1201811024000586 за фактом смерті [PERSON] внаслідок ДТП від 09.09.2018 за участю автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . З повідомлення від 09.01.2020 № 14 (а/с 46) не вбачається прийняття рішення як такого про виплату страхового відшкодування членам сім`ї померлої внаслідок ДТП [PERSON] . Відповідачем за підписом уповноваженого працівника «призупинено розгляд справи» за заявою позивачів до надання довіреностей та інших документів (а/с 47-48), що було виконано представником позивачів [PERSON] та відображено у заяві від 14.01.2020 (а/с 49). Після цього, відповідачем не вчинено дій, які б свідчили про прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виконання, або відмову у здійсненні страхового відшкодування. Відповідач в будь-який строк до пред`явлення позову протягом 2020 року та до 21.01.2021, що очевидно перевищує граничний 90-денний строк для прийняття рішення, міг би прийняти таке вмотивоване рішення про виплату страхового відшкодування позивачам в межах страхового ліміту, але фактично безпідставно відмовив у належному до виплаті позивачам страховому відшкодуванні. Враховуючи ступінь спричиненої кожному з позивачів шкоди, пов`язаної зі смертю [PERSON] , внаслідок ДТП, за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , відповідальність якого застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2018, і завдані у зв`язку з цим моральні страждання дітям, чоловікові та мамі померлої, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про правомірність заявленої позивачами суми відшкодування в якості моральної шкоди, зокрема, в розмірі 44 676 грн 00 коп. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, параграф 23, рішення від 18.07.2006). У зв`язку з чим судом надано обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Щодо стягнення витрат на правову допомогу та судового збору Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача - адвокатом Качмар А.І. надані письмові документи: попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат (а.с. 5-9); ордери серії ВС № 1053932 від 11.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] , серії ВС № 1053933 від 11.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] , серії ВС № 1053934 від 11.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] , серії ВС № 1053935 від 11.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] , серії ВС № 1053936 від 11.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] (а.с. 63-67); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001513 видане 12.06.2019 (а.с. 68); копію акту № 04-15 прийому передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги б/н від 23.09.2020 від 25.03.2021, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Качмар Анною Іванівною , загальна вартість послуг 6 000,00 грн., в тому числі аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта (1 год.) - 1000,00 грн, аналіз правових позицій Верховного Суду України в аналогічних спорах (1 год.) - 500,00 грн, написання позовної заяви (2 год. 30 хв.) - 2500,00 грн, представництво в суді або в режимі відеоконференції (1 год - 800 грн, три засідання) - 2 000,00 грн, та копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 17-11 від 25.03.2021 на суму 6 000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що в ході розгляду справи представник позивачів-адвокат Качмар А.І. зменшила розмір витрат на надання професійної правничої допомоги на загальну суму 6 000,00 грн, які підтвердила належними та достатніми доказами, то позов в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачі при зверненні до суду звільненні від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 908 грн 00 коп. та за вимогу немайнового характеру (моральної) шкоди - 908 грн 00 коп., що складає 1816 грн.

Outcome: approved