Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), у якому просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що з відповідачем вже протягом тривалого часу хоч і проживають спільно, проте фактично не спілкуються через безпідставні ревнощі чоловіка, застосування ним фізичного насильства, а також його небажанням змінити своє ставлення до неї та дітей. Вона зрозуміла, що їх сім`я розпалась остаточно, а подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам кожного. Підстав для примирення не вбачає. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач позов не визнав, суду зазначив, що не свариться з дружиною, дбає про неї та сім`ю, оплачує комунальні послуги, вклав багато коштів в будинок, в якому вони проживають. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачкою подано заяву про залишення їй шлюбного прізвища після розірвання шлюбу (а.с.20). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15-16). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.11.1996 у Вербицькій сільраді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №15. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу від 05.11.1996 серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до свідоцтв про народження від 10.06.1998 та 03.10.2000, діти сторін є повнолітніми (а.с.6, 7). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та відсутності згоди відповідача на припинення цих відносин, що унеможливило розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за їхньою заявою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не підтримують подружніх стосунків. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що однозначно і категорично ствердила у судовому засіданні, а відповідач не згідний на розірвання шлюбу. Суд підкреслює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу, як і перебування у шлюбі проти її волі, суперечить природі цього інституту. Припинення шлюбу є правом, яке належить кожному з подружжя, і реалізація цього права одним з подружжя не залежить від згоди на це іншого з подружжя. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved