Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06 вересня 2021року КП «Жовтневе трамвайне депо» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування позову зазначило, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з КП «Жовтневе трамвайне депо25 листопада 2020 року між сторонами було укладено договір про надання безпроцентної позики № 28, відповідно до якого КП «Жовтневе трамвайне депо» передало [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 грн. Строк повернення позики склав 10 календарних місяців починаючи з серпня 2018 року, позика підлягала поверненню шляхом щомісячного утримання з заробітної плати [PERSON] частин у розмірі 2000,00 грн за період з листопада 2020 року по серпень 2021 року. Відповідно доп.10 Договору, у разі звільнення [PERSON] з роботи (з ініціативи підприємства чи за власним бажанням) -тобто у випадку припинення трудових відносин між КП «Жовтневе трамвайне депо» та [PERSON] -до моменту повернення всієї суми позики, наданої [PERSON] відповідно до вищезазначеного Договору ,сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню [PERSON] негайно шляхом 1 доби. У зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових зобов*язань, а також відсутністю [PERSON] на своєму робочому місці без поважних причин - прогули, [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом про припинення трудового договору (контракту) № 913-ВК від 27.07.2021. До червня 2021 року з заробітної плати [PERSON] утримувались грошові кошти в рахунок повернення безпроцентної позики за договором № 28 від 25 листопада 2020 року. Таким чином, з заробітної плати відповідача всього було утримано 16000,00 грн. Залишок неповернених грошових коштів по позиці складає 4000,00 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 7 вересня 2021 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача Іванова Л.І., яка діє на підставі довіреності від 03.06.2021 року, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав, не подавав відзиву на позов. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно договору № 28 про надання безпроцентної позики від 25.11.2020 (далі Договір) КП «Жовтневе трамвайне депо» надало грошові кошти [PERSON] у сумі 20 000 гривень строком на 10 місяці. Згідно видаткового касового ордеру б/н 817 від 25.11.2020 відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. Мотиви суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість рече того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до пункту 1 Договору КП «Жовтневе трамвайне депо» передало у власність [PERSON] грошові кошти на безпроцентній основі, а останній зобов`язався використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до пункту 3 Договору КП «Жовтневе трамвайне депо» надало грошові кошти [PERSON] у сумі 20000 гривень. Пунктом 4 Договору визначено, що підписання цього договору позичальником [PERSON] підтверджує факт одержання позики. Крім того, видатковий касовий ордер № 817 від 25.11.2020 року підписаний відповідачем [PERSON] свідчить про отримання ним грошових коштів у розмірі 20000 гривень, на підставі договору № 49 від 14.08.2018. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 6 Договору строк повернення позики складає 10 календарних місяці, починаючи з листопада 2020 року. Відповідно до пункту 10 Договору, у разі звільнення [PERSON] з роботи (з ініціативи підприємства чи за власним бажанням) - тобто у випадку припинення трудових відносин між КП «Жовтневе трамвайне депо» та [PERSON] - до моменту повернення всієї суми позики, наданої [PERSON] відповідно до вищезазначеного Договору, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню негайно шляхом 1 доби. У зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових зобов*язань, а також відсутністю [PERSON] на своєму робочому місці без поважних причин - прогули, [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом про припинення трудового договору (контракту) № 913-ВК від 27.07.2021. [PERSON] зобов`язання не виконав та не повернув суми боргу у розмірі 4000,00 грн. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннямумов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, заборгованість за договором позики у розмірі 41 543,41 грн підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Враховуючи викладенета

Outcome: approved