Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У квітні 2019 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до Приватного підприємства «ОБЗ Калита» про визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2017 році після закінчення навчання звернулась до ПП «ОБЗ Калита» щодо працевлаштування, де після двомісячного випробувального строку, з 14.07.2017 року офіційно працевлаштована на посаду інженера з технічної інвентаризації, про що внесено запис до трудової книжки позивача. Вважає, що це були трудові відносини, оскільки виданий наказ про прийняття на роботу, внесений запис до трудової книжки, позивачу виплачувалась мінімальна заробітна плата, вівся облік робочих днів. У грудні 2018 року щодо тітки директора підприємства - [PERSON] , яка фактично керувала підприємством, відкрито кримінальні провадження, тому на підприємстві здійснювались обшуки, вилучались документація та печатки, позивач була свідком у вказаних справах. Так, на початку березня 2019 року прийшовши на роботу, позивач помітила, що двері не відчиняються, з того часу позивач уже не змогла потрапити на робоче місце. Починаючи з листопада по лютий 2019 року підприємство не виплачувало заробітну плату, а сумарно відповідач не виплатив заробітну плату за 9 місяців. Тому 21 березня 2019 року позивач направила на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи. Однак, до цього часу питання про звільнення не вирішене, що порушує права позивача як працівника. Для захисту своїх порушених прав позивач просить зобов`язати директора ПП «ОБЗ Калита» звільнити позивача із займаної посади за власним бажанням та надіслати наказ про звільнення та трудову книжку за адресою місця реєстрації; зобов`язати відповідача провести з позивачем розрахунок по заборгованій заробітній платі та провести виплати, які належать при звільненні (за невикористані відпустки) та за час вимушеного прогулу. У листопаді 2019 року позивач подала заяву про зміну предмету позову, де просила встановити факт перебування у трудових відносинах з ПП «ОБЗ Калита» у період з липня 2017 року по березень 2019 року; зобов`язати директора ПП «ОБЗ Калита» звільнити позивача із займаної посади за власним бажанням, надіслати наказ про звільнення та трудову книжку з внесеними відповідними записами (про прийняття на роботу та про звільнення) за адресою місця реєстрації; зобов`язати відповідача провести з позивачем розрахунок по заборгованій заробітній платі (за липень, жовтень, грудень - 2017 року, січень, лютий, квітень, липень, листопад, грудень 2018 року, січень, лютий 2019 року), розрахунки, які належать при звільненні (за невикористані відпустки) та середній заробіток за час, протягом якого позивач не може влаштуватись на роботу (з причин відсутності трудової книжки), а саме починаючи з 01.03.2019 до 03.10.2019 року. Заяви, інші процесуальні дії у справі. У судовому засіданні позивач доводи позову підтримала, просила про задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не заявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив не подав, будь-яких доказів на спростування доводів позовних вимог до суду не надав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до положення ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) страхувальником ПП «ОБЗ Калита» нараховувався [PERSON] заробіток у липні-вересні, листопаді 2017, березні, травні, червні, серпні-жовтні 2018 року та січні 2019 року. (а.с. 12) 21 березня 2019 року [PERSON] надіслала на адресу директора ПП «ОБЗ Калита» заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, заяву про видачу трудової книжки та заяву про направлення поштою трудової книжки. (а.с. 14-18) У листі №3 від 08.04.2019 року ПП «ОБЗ Калита» повідомило [PERSON] про розірвання трудових відносин згідно з наказом директора ПП «ОБЗ Калита» від 08 квітня, №10/2019 на підставі ст. 651 ЦК України у зв`язку з порушенням нею цивільно-правового договору. Для проведення остаточних розрахунків просять прибути в приміщення ПП «ОБЗ Калита» 24 травня 2019 року.(а.с. 44) Відповідно до наказу директора ПП «ОБЗ Калита» №10/2019К від 08 квітня 2019 року розірвано цивільно-правову угоду від 03.01.2019 року, яка укладена між [PERSON] та ПП «ОБЗ Калита» у зв`язку з ненаданням [PERSON] послуг (невиконання робіт) визначених договором цивільно-правового характеру, не підписанням сторонами актів прийняття-передачі наданих послуг за січень, лютий, березень 2019 року. (а.с. 45) Із відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми сплачених та утриманих податків, сформованих 19.09.2019 року, встановлено, що [PERSON] 14.07.2017 року прийнята на роботу в Приватне підприємство «ОБЗ Калита» та за 3-ій і 4-ий квартал 2017 року, 2018 рік - їй нарахована заробітна плата. 10 листопада 2018 року звільнена з роботи; 03 січня 2019 року знову прийнята на роботу та 01 березня 2019 року - звільнена. (а.с. 61-66) На підтвердження доводів позовних вимог позивач також надала скан-копію її трудової книжки, яка знаходиться на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (на офіційному веб-сайті). З даних трудової книжки встановлено, що [PERSON] 14.07.2017 року прийнята на роботу до Приватного підприємства «ОБЗ Калита» та 10.11.2018 року звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Далі, 03.01.2019 року знову прийнята на роботу на підприємство, а 01.03.2019 року - звільнена на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України. Із відповіді Публічного акціонерного товариства «Агрокомбінат «Калита» від 28.10.2019 року видно, що ПП «ОБЗ Калита» не орендує в товариства жодного приміщення та звільнили займані приміщення з 31.05.2019 р. (а.с. 76) Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частин 2,3 статті 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.11 ч.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Частинами 1, 2 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. За змістом статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок ведення трудових книжок визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58. (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4.1. Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. У пункті 4.2. Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до положень статті 116 вищевказаного Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проте на її заяву про звільнення підприємство не вчинило ніяких дій щодо звільнення, не видало наказ про звільнення та трудову книжку. Як видно з листа ПП «ОБЗ Калита» від 10 травня 2019 року, адресованому Головному управлінню Держпраці у Київській області, відповідач заперечує існування трудових відносин із [PERSON] , посилаючись на те, що між підприємством та [PERSON] були відносини цивільно-правового характеру (а.с. 74-75). Разом з тим, заперечення відповідача проти існування між сторонами трудових відносин спростовуються даними довідки форми ОК-5, даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми сплачених та утриманих податків, сформованих 19.09.2019 року та інформацією про записи у трудову книжку, які розміщені на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (на офіційному веб-сайті). Із вказаних доказів вбачається, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПП «ОБЗ Калита» у період з 14.07.2017 року по 10.11.2018 року та у період з 03.01.2019 по 01.03.2019 року. Враховуючи ті обставини, що відповідачем заперечуються трудові відносини між сторонами, а в позивача, в свою чергу, відсутня трудова книжка із відповідними записами про працевлаштування в ПП «ОБЗ Калита», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем у період з 14.07.2017 року по 10.11.2018 року та у період з 03.01.2019 по 01.03.2019 року - є доведеними та підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач на надала жодних доказів того, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем у період з 11.11.2018 по 02.01.2019, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання директора ПП «ОБЗ Калита» звільнити її із займаної посади за власним бажанням є безпідставним, оскільки як встановлено вище, позивача 01.03.2019 року уже звільнено з підприємства на підставі п. 11 ч.1 статті 40 КЗпП України. Таке звільнення позивач не оспорювала та ніяких вимог не пред`являла, а посилання на те, що вона працювала на підприємстві після 01.03.2019 року - жодними доказами не підтверджені. При розгляді даної справи відповідач не спростував тих обставин, що позивачу в день звільнення не видали належно оформлену трудову книжку та не видали копію наказу про звільнення з роботи, як це зобов`язує стаття 47 КЗпП України. Тож, позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу копію наказу про звільнення та трудову книжку із внесеними відповідними записами про прийняття на роботу та звільнення з займаної посади - підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача провести розрахунок по заборгованій заробітній платі (за липень, жовтень, грудень - 2017 року, січень, лютий, квітень, липень, листопад, грудень 2018 року, січень, лютий 2019 року), розрахунки, які належать при звільненні (за невикористані відпустки) та середній заробіток за час, протягом якого позивач не може влаштуватись на роботу (з причин відсутності трудової книжки), а саме починаючи з 01.03.2019 до 03.10.2019 року. Проте вищевказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обраний невірний та неефективний спосіб захисту порушеного права, так як у вимогах не конкретизовано та не надано розрахунків того, які саме суми зобов`язаний відповідач виплати позивачу, в тому числі, щодо невикористаних відпусток, з яких сум повинен розраховувати середній заробіток, який, на думку позивача, має бути їй виплачений. На підставі викладеного та

Outcome: partial