Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Співпозивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять наступне: Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1 загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м з ганком літ. а1, навісом літ. а2, навісом літ. Б, із господарчими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ.А1-1 загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м з ганком літ. а1, навісом літ. а2, навісом літ. Б, із господарчими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 2/6 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1 загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м з ганком літ. а1, навісом а2, навісом літ. Б, із господарчими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] померлої [INFO]; Визнати за мною, [PERSON], право спільної часткової власності на 2/6 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1 загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею 27,00 кв.м з ганком літ. а1, навісом а2, навісом літ. Б, із господарчими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] померлої [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] і [PERSON] вказували, що їх батько [PERSON] в 1956 році отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м, сучасна адреса якої: [ADDRESS], під будівництво індивідуального житлового будинку. На цій земельній ділянці їх батько, [PERSON], та їх мати, [PERSON], які перебували у шлюбі, збудували житловий будинок, який був введений в експлуатацію у 1966 році після затвердження акту про закінчення будівництва. Оскільки цей будинок був набутий їх батьками, як подружжям, тому належав їм в рівних частках. Але своє право власності на будинок батьки не зареєстрували. В 1990 році їх батько помер, та спадщину після нього у виді 1/2 частини житлового будинку прийняли його дружина, [PERSON], та діти, [PERSON] і [PERSON], фактично вступивши в управління спадковим майном. В 2008 році за заявою їх матері, [PERSON], виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області було прийнято рішення про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття житлового будинку в експлуатацію. Але право власності було рекомендовано оформити в судовому порядку. Пілся смерті матері, [PERSON], в 2011 році вони, співпозивачі, прийняли спадщину ц виді 1/2 частини житлового будинку шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаріуса. Але отримати свідоцтво про право на спадщину вони не можуть через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області в судове засідання не з'явилася, але направила листа про розгляд справи без участі її представника. В судовому засіданні встановлене наступне. Рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих № 6 від 02 березня 1956 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці розміром 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. На виконання вказаного рішення виконкому з [PERSON] був укладений договір від 29 квітня 1956 року про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності в [ADDRESS]. В подальшому, в 1957, 1968 та 2015 роках, на підставі рішень виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих адресу земельної ділянки було змінено на [ADDRESS]. Як вбачається з акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 жовтня 1966 року, збудований [PERSON] в період з 1956 по 1965 роки житловий будинок з надвірними будівлями був визнаний придатним до експлуатації. Акт був затверджений рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих № 23 від 22 листопада 1966 року. Наявність житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці за адресою: Харківська область, [ADDRESS], на час звернення позивачів до суду підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП «Люботинське БТІ» станом на 25 вересня 2015 року. Згідно з довідкою КП «Люботинське БТІ» від 16 жовтня 2015 року, в архівних даний відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок. Питання набуття права власності на час затвердження акту про ведення в експлуатацію спірного житлового будинку від 03 жовтня 1966 року регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. За таких обставин, одноособовим власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами слід вважати його забудовника - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27 лютого 1990 року, виданим Люботинською міською радою. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, діючого на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву після смерті [PERSON], до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, відкритих спадкових справ немає, заповіти від його імені не посвідчувались. В житловому будинку [ADDRESS] на час смерті [PERSON] разом з ним проживали його дружина, [PERSON], реєстрація шлюбу з якою підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 05 листопада 1955 року, та його сини, [PERSON] і [PERSON], родинні стосунки яких з батьками підтверджуються свідоцтвами про народження [NUMBER] від 10 березня 1992 року і [NUMBER] від 02 серпня 1967 року Таким чином, спадкоємцями, які прийняли після смерті [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, суд вважає його дружину [PERSON] та синів [PERSON] і [PERSON], які фактично вступили в управління і володіння житловий будинок. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними - по 1/3 частині житлового будинку. [INFO] померла [PERSON], мати позивачів, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 19 листопада 2011 року. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л., після смерті [PERSON] в шестимісячний строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини звернулися сини померлої - [PERSON] і [PERSON], заповіти від її імені не посвідчувались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Отже, спадщину у виді 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка належала померлій [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], її спадкоємці, позивачі в справі, прийняли у встановленому порядку та має належати їм в річних частках - по 1/6 частині. За таких обставин суд задовольняє позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved