Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2012 року між ним та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8\~754,43 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.12.2017 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між сторонами договір. Відповідно до умов цього договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, він порушив свої кредитні зобов'язання та допустив виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 08.12.2015 року банком визначено як 19\~746,77 грн., в тому числі: за кредитом 8\~754,43 грн.; за процентами за користування кредитом 4\~709, 88 грн.; по комісії та пені 4\~902,38 грн.; штрафу, передбаченого п.2.2 вказаної генеральної угоди, в розмірі 1\~380,08 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 1 378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 29.01.2016 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просить застосувати до вимог про стягнення штрафу і пені строк позовної давності, про що 04.04.2016 року подав письмову заяву. Відповідач також долучив копії квитанцій, які відповідають оригіналу, про добровільну сплату 600 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором. Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 28.12.2012 року між сторонами укладено вищевказану генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8\~754,43 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.12.2017 року. Відповідно до умов угоди відповідач щомісяця в період сплати зобовязався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 223,50 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між сторонами договір (а.с.6). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п.п. 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 вказаних Умов та правил у разі невиконання зобовязань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та оплатити винагороду банку. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. В п.2.2 зазначеної генеральної угоди вказано, що згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості , вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, за зобовязаннями, термін яких не наступив, сторони погодились, що термін повернення кредиту рахується з 32-го дня з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 380, 08 грн. Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобовязання за даним кредитним договором і станом на 08.12.2015 року загальний розмір його заборгованості позивачем визначено як 19\~746,77 грн., в тому числі: за кредитом 8\~754,43 грн.; за процентами за користування кредитом 4\~709, 88 грн.; по комісії та пені 4\~902,38 грн.; штрафу згідно з генеральною угодою 1\~380,08 грн., про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4). Із вказаного розрахунку випливає, що позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення його прав як кредитора 01.10.2014 року, оскільки саме з цього дня почалося щомісячне нарахування комісії та пені. В судовому засіданні 04.04.2016 року відповідач подав письмову заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог про стягнення штрафу та пені (а.с.57). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаною постановою також передбачено, що підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору розмір пені за прострочення виконання грошового зобовязання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобовязань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст. 266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до правил частин 3 та 4 ст.267 вказаного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 25.01.2016 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті (а.с.38). Тому слід застосувати за письмовою заявою відповідача від 04.04.2016 року наслідки пропуску строку позовної давності до позовних вимог про стягнення штрафу, передбаченого п.2.2 вказаної генеральної угоди, в розмірі 1\~380, 08 грн. та пені за період з 01.10.2014 року до 25.01.2015 року в загальному розмірі 1\~400, 68 грн. і в звязку з цим в їх задоволенні відмовити. Крім того, при визначенні загального розміру спірної заборгованості слід врахувати, що відповідач протягом розгляду даної справи добровільно здійснив часткове погашення даної заборгованості за вказаним кредитним договором в загальній сумі 600 грн., що стверджується копіями квитанцій від 18.03., 28.03. та 01.04.2016 року (а.с. 56). . Таким чином, оскільки відповідач належно та своєчасно не виконує взяті на себе договірні зобов'язання, суд вважає, що з нього необхідно стягнути на користь банку заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 16\~ 366,01 грн. (19\~746,77 -1380,08 1\~400, 68 600, 00). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1 378 грн., що стверджується платіжним дорученням від 11.01.2016 року (а.с.1). В зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають присудженню вказані судові витрати. На підставі ст.ст. 253, 258, 266, 267, 525, 526, 530, 551, 549, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial