Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі: НАСК Оранта) звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 23804грн. 61коп. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В позовній заяві позивач вказав, що 12 грудня 2014 року відповідач [PERSON] постановою Ізмаїльського міськрайонного суду визнаний винним у скоєні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України. Відповідальність відповідача була застрахована позивачем НАСК Оранта, яка сплатила страхове відшкодування в сумі 23804грн. 61коп., але у звязку з тим, що відповідач залишив місце ДТП, позивач просить стягнути сплачену суму страхового відшкодування в порядку регресу та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Враховуючи, що позивач по справі надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, суд розглядає справу за відсутністю позивача по наявним доказам. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України, тобто за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Згідно до постанови суду 17 листопада 2014 року о 17год. 30хв. на 5км + 300м автодороги Т-1607 (Ізмаїл-Кілія-Вілкове) [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], при здійсненні маневру обгону перешкоди не обрав безпечний для розїзду інтервал та допустив зіткнення з автомобілем Форд держ.номер 256-60 ОК. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали пошкодження. Після скоєння ДТП [PERSON] місце пригоди залишив (а.с.8). Відповідальність відповідача була застрахована НАСК Оранта (а.с.6), яка сплатила страхове відшкодування в сумі 23804грн. 61коп.(а.с.39) Відповідно до ст.ст.22,1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобілем на час ДТП законно володів [PERSON] Згідно ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.ст.979,988,990 ЦК України збиток повинна сплатити страхова компанія. Відповідно до страхових зобовязань за договором страхування позивач сплатив шкоду [PERSON] власнику пошкодженого автомобіля Форд. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Тому суд доходить висновку, що вимоги позивача базуються на нормах закону та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, відносить до них витрати на сплату судового збору в сумі 1378грн., які слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved