Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.03.2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також приватизованої земельної ділянки, що розташовані в с.Дебеславці, по вул. Яремчука, 38, Коломийського району. До часу смерті матері позивач був її опікуном, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації від 10.10.2016 року. 22.09.2016 року на адресу позивача від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] надійшов лист, з якого позивачу стало відомо про те, що із заявою про прийняття спадщини звернулися його сестри [PERSON] ( відповідач) та [PERSON], які постійно проживали зі спадкодавцем на час її смерті. Під час розгляду спадкової справи вказаним нотаріусом встановлено наявність заповіту, складеного спадкодавцем на користь позивача 16.01.1998 року. Даний заповіт з часу його складання не змінювався і не скасовувався. Про його наявність позивачу не було відомо. Цю обставину він вважає поважною причиною пропуску строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини саме за такою підставою. Нотаріусом також розяснено позивачу його право на звернення до суду про визначення додаткового строку на подачу заяви на прийняття спадщини. Позивач також зазначає, що аналогічний позов вже перебував в провадженні Коломийського міськрайонного суду під головуванням судді Васильковського В.В., однак, з причин некоректності позовної заяви остання залишена без руху, а згодом повернута позивачу ( справа №346/5410/16-ц). У звязку з наведеними обставинами, тобто з поважних причин, позивач пропустив встановлений ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Тому позивач просить визначити йому два місяці додаткового строку для подання такої заяви. Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач також зазначив, що разом із вищевказаним листом 22.09.2016 року нотаріус надіслала позивачу і корпію зазначеного заповіту, і саме тоді позивач дізнався про існування цього документу. Поряд з тим, позивач ствердив, що він, незважаючи на те, що не знав про існування вказаного заповіту, не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги спадкування за законом, оскільки йому не було відомо про необхідність такого звернення. На підставі вказаного сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, вказаних в письмових запереченнях проти позову. Зокрема, сторона цього відповідача зазначила, що мати сторін [PERSON] постійно проживала та померла в житловому будинку, що знаходиться за адресою: с. Дебеславціі, вул. Яремчука, 38, Коломийського району. В зазначеному будинку проживає вказана відповідач як намолодша дочка [PERSON] зі своєю сімєю. Отже, вони з матір'ю спільно проживали та вели спільне господарство. Відповідач [PERSON], її діти та чоловік здійснювали догляд за її матірю. Оскільки мати напротязі останніх років часто хворіла, ця дочка займалася її лікуванням, а потім і похованням, що підтверджується довідками Коломийської ЦРЛ та Дебеславцівської сільської ради Коломийського району. Крім того, оскільки сімя відповідача [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в даному будинку, вона оплачує комунальні та інші загальнообовязкові платежі, здійснює поточний та капітальний ремонт зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд, утримує їх в належному стані. Всі покращення та ремонт будинковолодіння здійснювалися за кошти та силами [PERSON] та її чоловіка, оскільки мати мала невелику пенсію і фізично була не в стані займатися господарством. [PERSON] також зазначила, що вона є власником 4/6 частин даного будинковолодіння, 3/6 з яких вона придбала у двох своїх сестер та брата позивача [PERSON] Твердження останнього про те, що після смерті їхньої матері відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки та вказаного домогосподарства, не відповідають дійсності, оскільки на момент своєї смерті мати була власником тільки 2/6 частин вказаного будинковолодіння, а земельна ділянка, виділена сільською радою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не приватизована, а знаходилася тільки в користуванні. Не відповідає дійсності і той факт, що позивач був опікуном матері до часу її смерті. Він дійсно був оформлений її опікуном недовгий час на прохання матері в 2015 році, однак, догляд за нею він не здійснював. З 25.01.2016 року по час смерті матері її опікуном була її дочка - відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення. Неправдивим є і той факт, що позивач дізнався про наявність з вищевказаного заповіту з листа приватного нотаріуса [PERSON], який надійшов на його адресу 22.09.2016 року, оскільки про наявність даного заповіту позивач знав давно, можливо навіть з часу його оформлення. Про це свідчить той факт, що коли позивач вперше звернувся із позовною заявою про продовження строку для подання заяви на прийняття спадщини 17.10.2016 року ( дана справа за №346/5410/16-ц знаходилася на розгляді у судді Васильковського В.В.), то до позовної заяви він долучив копію даного заповіту. Крім того, приватний нотаріус [PERSON] копію такого заповіту позивачу не могла надати, оскільки сама його не мала, адже заповіт посвідчено у Дебеславцівській сільській раді Коломийського району. З усної інформації посадових осіб вказаної сільської ради після шести місяців після смерті матері позивач не звертався для отримання копії заповіту. Натомість, він звертався про видачу йому копії заповіту ще за життя матері. Отже, позивач знав і міг знати, що підтверджується відповідними доказами, про наявність зазначеного заповіту, проте з невідомих причин на подав вчасно заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Фактичного прийняття спадщини у позивача не було, оскільки він не був зареєстрований і не проживав з [PERSON] на момент її смерті, не займався її доглядом та похованнням. Тому відповідно до вимог ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України позивач не прийняв спадщину у встановлений чинним законодавством України строк, і пропустив даний строк без поважних причин, вважаючи, що оскільки наявний заповіт на його користь , то спадщина автоматично належить йому. Тому відповідач [PERSON] та її представник в задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача - Дебеславцівської сільської ради в судове засідання не зявився. Сільський голова с. Дебеславці Коломийського району [PERSON] 24.01.2017 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду, а розгляд справи просить проводити без участі представника цієї ради (а.с. 42). В судовому засіданні 24.01.2017 року вказаний сільський голова пояснив, що зазначений заповіт не міг бути у нотаріуса, і про його наявність позивачу достовірно могло бути достовірно відомо значно раніше, ніж він вказує, а саме він міг отримати копію цього документу у вказаній сільській раді. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно із заповітом, посвідченим 16.01.1998 року секретарем Дебеславцівської сільської ради Коломийського району та зареєстрованим в реєстрі за №01, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , тобто позивачу (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії 1-НМ №220379, виданого 16.03.2016 року Дебеславцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] померла 16.03.2016 року у с.Дебеславці Коломийського району, актовий запис № 8 (а.с.53 ). Право власності по 1/6 частині будинку, що знаходиться в с. Дебеславці, по вул. Яремчука, 38, Коломийського району Івано-Франківської області, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.10.2004 року виконавчим комітетом Дебеславцівської сільської ради згідно з рішенням №4 від 25.02.2003 року, було зареєстроване станом на 13.10.2004 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.38, 39). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 20.10.2007 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3326, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відчужили належні їм частки зазначеного будинку (3/6) [PERSON], тобто відповідачу. Інформація щодо вказаного договору внесена до Державного реєстру правочинів, що стверджується витягом з цього реєстру №4812255 від 20.10.2007 року (а.с. 40,41). Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 27.11.2007 року ОКП «Коломийське МБТІ» , за [PERSON] зареєстроване право власності на 3/6 частки зазначеного будинку на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ( а.с. 42). Відповідно до свідоцтв про народження відповідача [PERSON] і її одруження вона є дочкою померлої [PERSON] та [PERSON], та змінила своє прізвище з Тиєчко на Зейкан, одружившись 04.01.2000 року (а.с.66). Відповідно до довідок №№871,872, виданих виконкомом Дебеславцівської сільської ради 01.11.2016 року відповідно, [PERSON], місце проживання якої зареєстроване за адресою: [INFO], проживала та вела спільне господарство з її матірю [PERSON], [INFO], за вказаною адресою та займалася похованням [PERSON], яка померла 16.03.2016 року ( а.с.43, 44). Даними довідки №575, виданої 01.08.2016 року виконкомом цієї ж сільської ради, стверджується, що [PERSON] з 1986 року по день смерті ( 16.03.2016 року ) проживала в [INFO] (а.с. 64). Згідно з довідкою №4159, виданою 10.10.2016 року управлінням праці та соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації, позивач перебував на обліку у вказаному управлінні та йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №832 з 31.03.2015 року по 24.12.2015 року призначено компенсаційну виплату як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років (а.с.17). Довідкою цього ж управління № 4532 від 01.11.2016 року стверджується, що відповідач [PERSON] з 25.01.2016 року по 17.03.2016 року призначено компенсаційну виплату як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років (а.с. 45). Відповідно до довідки Коломийської ЦРЛ від 02.11.2016 року [PERSON] з 10.03.2016 року по 11.03.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні цієї лікарні . 11.03.2016 року згідно з поданою заявою її дочки [PERSON] хвора була виписана ( по важкості стану) на амбулаторний стан лікування під нагляд сімейного лікаря АЗПСМ (а.с. 45). 05.08.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], а її сестра [PERSON] - [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 61, 62). Судом встановлено, що згідно з даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44685002, виданої вказаним нотаріусом 05.08.2016 року, до вказаного реєстру внесено заповіт [PERSON] за номером у спадковому реєстрі - 38818919 (а.с.71). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 05.08.2016 року цим же нотаріусом, інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] у вказаному реєстрі відсутня (а.с.72). Із відповіді зазначеного нотаріуса від 22.09.2016 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у встановлений законом строк він не подав заяву про прийняття спадщини та на момент смерті спадкодавця [PERSON] не постійно проживав з нею (а.с.3). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч.3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак, доводи сторони позивача про те, що ним пропущено строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, не ґрунтуються на законі, оскільки він сам ствердив, що навіть не звертався з такою заявою як спадкоємець першої черги за законом, оскільки йому не було відомо про необхідність такого звернення. Проте, такі твердження на увагу не заслуговують, адже позивач міг вчасно звернутися до відповідних фахівців та отримати необхідні розяснення та консультації. Отже, позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів для визнання причин пропуску вказаного строку поважними. Відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, сторона позивача вказаного обовязку не виконала. Тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і в звязку з цим в їхньому задоволенні слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то присудженню не підлягають понесені позивачем судові витрати в розмірі 551, 20 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 1268 1270, 1272 ЦК України, та,

Outcome: dismissed