Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач - [PERSON] звернулася до суду з зазначеною заявою обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не працює, не здатна забезпечувати належні умови для виховання та розвитку дитини, будинок , в якому вона проживає знаходиться у занедбаному, антисанітарному стані. Дитина [PERSON] проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Любашівським районним судом Одеської області 06 січня 2021 року було ухвалено рішення про відібрання малолітніх дітей від [PERSON] . Посилаючись на викладене позивач просив ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та призначити її опікуном над неповнолітньою [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні надав суду аналогічні пояснення та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не надала, була повідомлена належним чином про день, час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник третьої особи просив задовольнити позовні вимоги, так як дійсно відповідач ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої [PERSON] , яка проживає у позивача. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12 квітня 2021 року судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловським О.В. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку. Ухвалою від 13 жовтня 2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01 листопада 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Любашівського РУЮ в Одеській області від 13 листопада 2013 року (а.с. 14). Із заяви [PERSON] від 20 серпня 2020 року, посвідченої державним нотаріусом видно, що [PERSON] надала згоду на те, щоб її донька [PERSON] , [INFO] проживала у позивачки (а.с. 15). З висновку органу опіки та піклування Любашівської РДА від 18.02.2021 року видно, що було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та прийнято рішення, що в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини, так як вона вихованням дитини не займається, ніякої допомоги дитині не надає, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини (а.с. 29-30). З договору купівлі-продажу від 20 квітня 2007 року видно, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 17). З характеристики Одеської пасткової школи Одеської міської ради № 02-07/41 від 19 лютого 2021 року видно, що [PERSON] навчажться у 1-Г класі Одеської ПШ №119 з 2020 року. Характеризується позитивно. Догляд за нею здійснює [PERSON] (а.с. 14). Органом опіки та піклування Суворовської РДА було надано висновок від 07 жовтня 2021 року про доцільність встановлення опіки на малолітньою [PERSON] позивачкою (а.с. ). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] являється матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Любашівського РУЮ в Одеській області від 13 листопада 2013 року (а.с. 14) З висновку органу опіки та піклування Любашівської РДА від 18.02.2021 року видно, що було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та прийнято рішення, що в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини, так як вона вихованням дитини не займається, ніякої допомоги дитині не надає, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини (а.с. 29-30). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання своєї дитини [PERSON] , [INFO] , а тому її необхідно позбавити батьківських прав відносно дітей. Згідно ст. 60 ЦПК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківського піклування та потребує опіки. Із заяви [PERSON] від 20 серпня 2020 року, посвідченої державним нотаріусом видно, що [PERSON] надала згоду на те, щоб її донька [PERSON] , [INFO] проживала у позивачки (а.с. 15). З договору купівлі-продажу від 20 квітня 2007 року видно, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 17). З характеристики Одеської пасткової школи Одеської міської ради № 02-07/41 від 19 лютого 2021 року видно, що [PERSON] навчажться у 1-Г класі Одеської ПШ №119 з 2020 року. Характеризується позитивно. Догляд за нею здійснює [PERSON] (а.с. 14). Органом опіки та піклування Суворовської РДА було надано висновок від 07 жовтня 2021 року про доцільність встановлення опіки на малолітньою [PERSON] позивачкою (а.с. ). З таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині встановлення опіки на малолітньою [PERSON] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі 1816 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved