Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача отримані кошти у вигляді заробітної плати у розмірі 2224000,00грн. та судові витрати пов`язані із розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач був звільнений із посади члена правління ПАТ «Дашуківські Бетоніти» 16.11.2015р. на підставі п. 5 ст. 41 КЗпПУ. Проте піся звільнення з 01.11.2015 і до 01.11.2018 відповідачу було безпідставно нараховано і виплачено заробітну плату у розмірі 224000,00грн. Оскільки заробітна плата була виплачена за відсутності трудового договору та без законних на це підстав, вона підлягає стягненню з відповідача як безпідставно сплачена згідно ст. 1212 ЦК України. В подальшому позивач заявою від 31.03.2020 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача отримані кошти у вигляді заробітної плати у розмірі 224000,00грн. Відповідачем 24.03.2020 було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивач не надав жодних доказів які б підтверджували отримання коштів відповідачем. Вказав, що відповідач не укладав жодного трудового договору щодо виконання повноважень члена правління, і відповідно заробітна плата йому як члену правління не виплачувалась. Вказав, що отримував заробітну плату відповідно до штатного розкладу як заступник голови правління, а не як член правління. Позивачем 28.04.2020 надано відповідь на відзив, у якій останній вказує, що заступник голови правління обіймає посаду члена правління і 16.11.2015 відповідача було звільнено з вказаної посади рішенням Наглядової ради ПАТ «Дашуківські бетоніти», і вказане рішення було направлено на адресу відповідача. Крім того вказав, що сам відповідач в рамках іншої справи за його позовом до ПАТ «Дашуківські бетоніти» підтвердив факт нарахування йому заробітної плати. Вказував, що у даному випадку має місце недобросовісність відповідача, оскільки останньому було відомо про його звільнення, а відтак і безпідставне нарахування заробітної плати. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.03.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] 10.03.2020 подав клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Позивач та відповідач заяв про участь у судовому засіданні та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надсилали. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Статутом ПАТ «Дашуківські Бетоніти», затвердженим загальними зборами акціонерів від 08.04.2011р. передбачено, що Правління є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є підзвітним Загальним зборам і Наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень (п.7.5.1. Статуту). До складу Правління входять Голова Правління та члени Правління (п. 7.5.2. Статуту). Обрання та відкликання повноважень Голови та членів Правління здійснює Наглядова рада у порядку передбаченому чинним законодавством (п. 7.5.3. Статуту). Відповідно до трудової книжки [PERSON] останній 01.02.2014 переведений на посаду заступника Голови Правління ПАТ «Дашуківські Бетоніти». 31.12.2018р. [PERSON] звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1. ст. 36КЗпПУ. Відповідно до рішення Наглядової ради ПАТ «Дашуківські Бетоніти», оформленого протоколом засідання №16112015-2 від 16.11.2015р. [PERSON] звільнений із посади члена правління ПАТ «Дашуківські Бетоніти» на підставі на підставі п. 5 ст. 41 КЗпПУ. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Як свідчить практика виплати фізичним особам заробітної плати, пенсії, різних видів грошових допомог відбувається із залученням банків, що здійснюють відповідні операції за банківським рахунком відповідної особи. Банки, зокрема, зараховують на рахунок кошти, належні особі від роботодавця чи іншого суб`єкта, який фактично нараховує грошові виплати, та забезпечують одержання фізичною особою готівки. Разом з тим позивачем не надано жодного належного доказу набуття грошових коштів відповідачем. Посилання позивача на визнання відповідачем здійснення нарахувань по заробітній платі, викладене у його позові в іншій цивільній справі суд не приймає до уваги, оскільки сам позов стосується стягнення середньої заробітної плати і не доводить отримання коштів відповідачем. Також суд критично ставиться і до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податку відповідно до якої вказано що відповідач отримував дохід від позивача за І і ІІ квартали 2018року, оскільки отримані відповідачем суми складають 18962,72грн і 18773,18грн відповідно Разом з тим до стягнення заявлена інша сума. Крім того при здійсненні розрахунку стягуваної суми позивач вказує період за який були безпідставно отримані кошти починаючи з 01.11.2015р., при цьому вказуючи, що звільнено відповідача 16.11.2015р. Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності ч.1. ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в ході розгляду справи наявність передбачених ст.ст. 1212, 1215 ЦК України підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 224000,00 грн.. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду у спорі про стягнення безпідставно набутих коштів ( справа 6-122цс14 ) зазначається, що ст.1212 ЦК України, як підстава для задоволення позову, може застосовуватись лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер стосунків між сторонами виключає можливість застосування судом до них положень частини першої ст..1212 ЦК України, у тому числі зобов`язання повернути майно потерпілому та дані правові висновки з підстав застосування окремих норм права є обов`язковими при розгляді справ в судах. При розгляді вказаної справи суд встановив, що між сторонами існували трудові відносини, що підтверджується записами у трудовій книжці відповідача, які є чинними на момент розгляду справи. Доказів проведення звільнення 16.11.2015р. і доведення наказу про звільнення до відому відповідача не надано. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Стосовно клопотання відповідача [PERSON] від 10.03.2020 про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до вказаної норми суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В даному випадку як предмет так і правові підстави у даних справах є різними. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі викладеного

Outcome: dismissed