Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за договором, вказуючи на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №155/18-210-73 (далі Договір) від 03.06.2008 року [PERSON] (далі Відповідач) отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних в порядку та строки згідно графіка повернення Кредиту та сплати відсотків. Свої зобов'язання за Договором Позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит. В порушення умов Договору Відповідач не виконав свої зобов'язання, у разі чого має заборгованість станом на 08.06.2017 р. в розмірі 35215,52 доларів США, яка складається з 21008,02 доларів США заборгованість за кредитом та 14207,50 заборгованість по відсоткам. Просив стягнути з Відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 13444,42 гривень. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові та у письмових поясненнях доданих до справи та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання зявилися, та надали пояснення, згідно до яких відповідач визнав факт того, що він дійсно з позивачем 03.08.2008 р. уклав кредитний договір на споживчі потреби, а тому для нього встановлено особливий порядок укладання та виконання з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів. Також не заперечував, що 22.10.2008 р. між ним та позивачем було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Кредитного договору від 03.06.2008 р. відповідно до якого в супереч вимогам законодавства України про захист прав споживачів та вимог п. 2.7 ( 2.7.1- 2.7.3) Кредитного договору без повідомлення його за 10 календарних днів до початку введення нової процентної ставки з 20.10.2008 р. йому було встановлена процентна ставка у розмірі 14,5% річних. У звязку із збільшенням процентної ставки та підвищенням курсу долара США у нього виникли труднощі і він не зміг виконувати свої зобовязання за Кредитним договором. У вересні 2017 р. позивач звернувся із даним позовом. Проте свої зобовязання він перестав виконувати з 11.10.2013 р. оскільки останній платіж був здійснений 11.09.2013 р. у розмірі 300 доларів США. Як передбачено п. 4.4. Кредитного договору в останній редакції, яка міститься у Договорі про внесення змін №4 від 14.05.2012 р. передбачено, що у разі невиконання Позичальником обовязків по погашенню кредиту та процентів протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Отже строк дії кредитного договору №155/18-210-73 від 03.06.2008 р. сплив 12.01.2014 р., а тому у банка було право звернення із даним позовом до нього до 12.01.2017 р. проте позивач звернувся до суду із даним позовом лише у вересні 2017 р.. За таких підстав просив застосувати строк позовної давності, про що звернувся до суду із відповідною письмовою заявою. Розмір заборгованості не спростовує. Просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши думку Відповідача його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом із тим в сенсі ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що згідно кредитного договору № 155/18-210-73 від 03.06.2008року, який був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON], останньому було надано кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру в сумі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних з кінцевим терміном сплати 02.06.2018 року. Кредит надано на споживчі цілі, також визначено графік внесення платежів.(а.с. 4-9). Позивач свої обовязки за Договором виконав надавши Відповідачу кредит в сумі 30 000 доларів США. Згідно додаткової угоди №1 від 22 жовтня 2008 р. до кредитного договору №155/18-210-73 від 03 червня 2008 року з 20.10 2008 р. встановлена процентна ставка в розмірі 14,5% річних (а.с.125 ). Згідно додаткової угоди №2 від 07 травня 2009 р. до кредитного договору №155/18-210-73 від 03 червня 2008 року п. 1.1.1 Договору викладено в новій редакції, зокрема в частині зміни відновлюваної кредитної лінії на невідновлювану та процентної ставки, яка встановлена в розмірі 14,5% річних (а.с. 10). Аналогічна процентна ставка в розмірі 14,5 % річних визначена у додатковій угоді №3 від 20.11.2009 р. про внесення змін до кредитного договору №155/18-210-73 від 03.06.2008 р. (а.с.11). Своїм власним підписом в Кредитному договорі та Додаткових угодах Відповідач засвідчив, що з зазначеними умовами надання кредиту йому надано повну інформацію (а.с. 8 об. стор. 10,11). Також договором про внесення змін №4 від 14.05.2012 р. до Кредитного договору №155/18-210-73 Договір кредиту викладено в новій редакції, при цьому в частині суми кредиту та процентну ставку визначили в попередньому розмірі, погашення кредиту буде здійснюватися до 15 числа (включно) кожного місяця за обумовленим графіком. Кінцевий термін повернення кредиту 02.06.2018 року. Своїм власним підписом в зазначеному договорі Відповідач засвідчив, що з зазначеними умовами надання кредиту йому надано повну інформацію (а.с. 13-18). За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідач має заборгованість станом на 08.06.2017 рік в розмірі 35215,52 доларів США, що складається з 21008,02 доларів США- заборгованість по кредиту, 14207,50 доларів США заборгованість за відсотками. Розмір заборгованості стороною відповідача не спростовано. Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. А відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно п.1.1.1. договору в новій редакції повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами до 15 числа кожного місяця. Пунктами 3.3.7, 3.3.8 Договору визначено обов'язками відповідача забезпечити сплату процентів та погашення кредиту відповідно до умов визначених п.п. 1.1, 2.4, 2.7, 2.9 цього договору. Наслідком невиконання відповідачем вищезазначених пунктів Договору є спливання строку користування кредитом, що встановлено в п. 4.4 Договору в новій редакції. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни, за правовим наслідком п.2 ч.1 ст.611 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених пп. 3.3.7 - 3.3.8 кредитного договору, оскільки з 16.10.2013р. (останній платіж здійснений 11.09.2013р. (а.с.27об.), що не заперечується стороною відповідача) не сплатив кредит та проценти за його користування відповідно до умов п.п.1.1 договору. Протягом наступних 90 календарних днів (тобто до 13 січня 2014 року включно) позичальник також не виконав обов'язок за договором. При цьому, пунктом 4.4 кредитного договору сторони обумовили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пп. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, у відповідності до п. 4.4 договору обовязок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 90 днів, тобто 13 січня 2014р., та не були ним виконаний, а відтак саме з 14 січня 2014 року, з наступного дня порушення боржником зобовязання за кредитним договором, банк мав право захищати свої порушені права у визначеному законом порядку, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 01.09.2017р. (штамп на конверті (а.с.36). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомочною особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У зв'язку з тим, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 11 вересня 2013 року, право на позов про стягнення недосплачених сум за цим договором, з урахуванням обумовленого сторонами у ньому п. 4.4, виникло у позивача 14 січня 2014 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 01 вересня 2017 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України. Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016р. у справі № 6-719цс16. Суд не бере до уваги доводи представника позивача стосовно того, що на адресу відповідача було направлено листа із вимогою про усунення порушень, оскільки в матеріалах справи відсутні докази такого направлення, у листі не зазначена дата вимоги, відомості про відправлення рекомендованих листів кореспонденції №659 не містять відомостей щодо відправник, а квитанція №17/585 не має опису вкладеного (а.с. 21,22) Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позову відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Інші документи, що подані сторонами висновків суду не спростовують. Судові витрати що зазнав позивач відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed