Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», надалі - ПриватБанк) у грудні 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8017МЕ від 26.08.2005 року в сумі 144421,92 грн. Вимоги мотивовано порушенням відповідачкою умов укладеного з Банком кредитного договору. В судове засідання представник позивача Ачкінадзе А.А. не з'явився. До суду надіслано письмову заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням розглянути справу за відсутності представника ПриватБанку. Згідно з частиною другою статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачку [PERSON] відповідно до вимог частини п'ятої статті 74 ЦПК України про дату, час і місце судового засідання було повідомлено за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, якого належним чином повідомлено і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Відповідно до положень частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) забов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПриватБанком та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 8017МЕ від 26.08.2005 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12000,00 грн. на споживчі цілі з терміном повного погашення кредиту 15.08.2006 року. Відповідно до статті 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певні дії (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком станом на 06 вересня 2013 року складає 144421,92 грн. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частин першої - третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З урахуванням вищезазначеної норми права, а також положень статті 611 ЦК України сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штрафу або пені). Пунктами 5.1 - 5.5 кредитного договору № 8017МЕ від 26.08.2005 року передбачено право Банку у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором, на стягнення пені та штрафів у розмірах, передбачених договором. Вимогами вищезазначеного кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати пеню та штрафи за порушення зобов'язання, але за різних підстав порушення умов договору. Відповідно до положень частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] договору, станом на 06 вересня 2013 року утворилася заборгованість на суму 144421,92 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7430,26 грн., проценти за користування кредитом - 29582,31 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 94280,08 грн., штраф - 13129,27 грн. Стаття 14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах, заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка із заявою про зменшення розміру неустойки до суду не зверталася та жодних доказів наявності обставин для зменшення неустойки суду не надала. Також, матеріали справи не містять даних про істотні обставини, якими в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за Договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому, при невиконанні рішення суду, у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинились. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Заяв про застосування строків позовної давності, відповідно до положень частини третьої статті 267 ЦК України, до суду не надходило. З урахуванням наведеного, на підставі наданих та оцінених у сукупності доказів, суд вважає, що відповідачкою [PERSON] порушено право позивача на отримання за договором суми кредиту та процентів. Обґрунтоване і право позивача на стягнення з відповідачки неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов'язань за кредитним договором, розрахованої Банком згідно з умовами договору. З урахуванням вищезазначеного, з [PERSON] на користь ПриватБанку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 144421,92 грн., що утворилася станом на 06.09.2013 року. Згідно зі статтею 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1444,22 грн.

Outcome: approved