Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - позивач, ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач - [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року у розмірі 12 424 343,30 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 219,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 15.3/СЗ-119.07.2, до якого додатково було укладено ряд договорів про внесення змін. На виконання умов кредитного договору позивач надав відповідачеві 693 776,89 дол. США. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався забезпечити повне повернення одержаної суми кредиту не пізніше 30.03.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач у вказаний в договорі строк кредитні кошти не повернув, нараховані проценти не сплатив. Станом на 26.03.2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 1 555 823,95 дол. США, з яких прострочений кредит - 693 776,89 дол. США, проценти за користування кредитними коштами - 41 372,94 дол. США, нарахована пеня - 754 132,97 дол. США, три проценти річних - 66 541,14 дол. США. Загальна сума заборгованості в гривневому еквіваленті становить 12 424 343,30 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2012 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2014 року вказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду. 07.03.2014 року на адресу суду надійшла заява ПАТ «Родовід Банк» про збільшення позовних вимог в якій останнє просило стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року у розмірі 721 609,94 дол. США (за тілом кредиту та відсотках) та 13 048 079,12 грн. (пеня та три проценти річних) яка складається з суми заборгованості за кредитом - 693 776,89 дол. США, суми заборгованості за відсотками - 27 833,05 дол. США, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 11 989 917,16 грн., загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 1 058 161,96 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні 20.03.2014 року представник відповідача надав письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог в яких просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом та не доведено факт внесення відповідачем платежів на погашення заборгованості після 30.03.2009 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2014 року провадження у справі було зупинено на час призначення судової почеркознавчої експертизи. 13.01.2015 року справу повернуто до суду з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.01.2015 року у зв'язку із чим ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року провадження у справі було відновлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених в позовній заяві підстав, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити з викладених у письмових запереченнях підстав. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 30.03.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», назву якого згідно Статуту змінено на ПАТ «Родовід Банк», (Банк) уклало кредитний договір № 15.3/СЗ-119.07.2 з [PERSON] (Позичальник), згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 550 000,00 дол. США строком по 30.03.2009 року включно. Згідно п. 1.3 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2, процентна ставка за кредитами дорівнює 14,5 процентів річних. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2, Банк зобов'язується надавати Позичальнику кредити на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаний у п. 1.1 цього договору, згідно з письмовими заявками Позичальника. Згідно п. 4.1 та п. 4.2 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2, Позичальник зобов'язався забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів не пізніше 30.03.2009 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого рахунку та сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 30.03.2009 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. У п. 8.1 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 сторони погодили, що у разі зміни облікової ставки Національного банку України, кредитної політики в Україні, економічної ситуації та кон'юнктури ринку тощо, Банк має право змінити умови цього договору. Банк письмово інформує Позичальника про зміни умов цього договору рекомендованим листом не пізніше ніж за 7 календарних днів до дня введення в дію нових умов. Так, 01.10.20108 року сторони уклали Договір про внесення змін до кредитного договору кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року, згідно якого внесено зміни у п. 1.3 кредитного договору кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року, а саме, процентну ставку за кредитами встановлено в розмірі 17 % річних з 01.10.2008 року. Крім того, 06.03.2009 року сторони уклали Договір № 11 про внесення змін до кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року, яким внесено зміни у п. 1.1 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року. Так, п.1.1 викладено в наступній редакції «Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 693 777,00 дол. США строком по 30.03.2009 року включно.». Крім того, в подальшому до вказаного договору неодноразово вносились зміни шляхом укладення договорів про внесення змін до кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року, якими вносились зміни щодо забезпечення виконання зобов'язання за цим договором. Як визначено у ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» взяті на себе за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року зобов'язання виконало належним чином - надало відповідачеві кредит в розмірі 693 777,00 дол. США, про що свідчить заяви на видачу готівки від 12.04.2007 року № 426_581, від 29.05.2007 року № 283_455, від 08.06.2007 року № 426_20, від 12.06.2007 року № 426_906, від 02.07.2007 року № 426_60, від 06.07.2007 року № 283_476, від 18.07.2007 року № 283_501, від 19ю.07.2007 року № 426_32, від 20.07.2007 року № 283_520 та відповідні розпорядження відділу супроводження клієнтських операцій. № 0001/60 від 16.05.2008 року (а. с. 18). Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, відсотки за користування кредитом вчасно не сплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, у зв'язку із чим позивач також нарахував пеню за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Так, згідно п. 4.5 кредитного договору № 15.3/СЗ-119.07.2, за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами Позичальник зобов'язується сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана у п. 1.3 цього договору, від суми простроченого платежу. За таких обставин, нарахування пені є обґрунтованим. Станом на 05.03.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року становить 721 609,94 дол. США (за тілом кредиту та відсотках) та 13 048 079,12 грн. (пеня та три проценти річних) яка складається з суми заборгованості за кредитом - 693 776,89 дол. США, суми заборгованості за відсотками - 27 833,05 дол. США, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 11 989 917,16 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, суд зазначає, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф). Отже, крім цивільно-правового договору, грошове зобов'язання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а саме, у визначений в договорі строк - 30.03.2009 року грошові кошти не повернув та проценти не сплатив, то три проценти річних нараховані позивачем правомірно. Так, три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості становлять 1 058 161,96 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року зобов'язань відповідач не надав. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналізуючи викладене, суд вважає, що заборгованість за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року підлягає стягненню в національній валюті. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, беручи до уваги всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 80 %. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором від 30.03.2007 року № 15.3/СЗ-119.07.2 в розмірі 721 609 дол. США 94 центи, що за курсом НБУ станом на 12.02.2015 року становить 18 442 955,19 грн., пені в розмірі 2 397 983 грн. 40 коп. та трьох процентів річних в розмірі 1 058 161,96 грн. Щодо строку позовної давності на якому наполягає [PERSON], то суд зазначає наступне. Так, як визначено у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено у ч. 1 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.. 253 ЦПК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Так, у п. 1.1 кредитного договору визначено строк виконання зобов'язань за договором 30.03.2009 року, відтак, останнім днем на звернення ПАТ «Родовід Банк» до суду за захистом порушених прав за кредитним договором № 15.3/СЗ-119.07.2 від 30.03.2007 року є 30.03.2012 року. Згідно штампу поштового відділення на конверті ПАТ «Родовід Банк» подало позов 30.03.2012 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому суд звертає увагу, що пеня нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання по день виконання зобов'язання в повному обсязі тобто нараховується щодня. За таких обставин, застосовуючи строк позовної давності в один рік, позивач має право на стягнення пені за період з 05.03.2013 оку по 05.03.2014 року, про що і зазначено в розрахунку заборгованості. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 540,99 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial