Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом позивач) звернувся до [PERSON] (надалі за текстом відповідач) з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги мотивує тим, що 26.07.2011 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] р. позичальник [PERSON] помер. Станом на дату його смерті, заборгованість за кредитним договором складає 14979,76 грн., з яких 2030 грн - заборгованість за кредитом; 12949, 76 - заборгованість за відсотками. Спадкоємцем майна після смерті [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини є відповідач, до якого перейшов обов'язок сплатити борги спадкодавця. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14979,76 грн. та судовий збір. Представником позивача [PERSON] 14.09.2018 було заявлено клопотання про витребування з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори наявних копій свідоцтва про право на спадщину, які видавались після смерті [PERSON] Вказане клопотання судом було задоволено та витребувано відповідні докази. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, відзиву суду не надав, у зв'язку з чим, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.07.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 33). Позивач не надав інформації про те, що звертався до [PERSON] з вимогою про повернення кредитної заборгованості за його життя. Правовідносини між спадкоємцями боржника та кредиторами регулюються, в даному випадку, положеннями ст. 1282 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2017 року до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори поштовим відправленням надійшла претензія про включення боргу до складу спадщини померлого [INFO] року [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори звернувся спадкоємець - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда - [PERSON]. При цьому нотаріальною конторою Свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] не видавалось. 02.09.2017 р. позивач направив лист-претензію [PERSON] з вимогою погасити борг, однак її не було виконано. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта). Ключовим для визначення дотримання чи недотримання позивачем строків, визначених ст.1281 ЦК України, є встановлення дати з якої у позивача виникло право вимоги. Право вимоги кредитора до позичальника, виникло після закінчення, встановленого на картці пільгового періоду погашення заборгованості. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором між позивачем та [PERSON] після 12.06.2014 р. до моменту смерті [PERSON] будь-які платежі на погашення заборгованості за кредитом не здійснювались, при цьому пільговий період погашення заборгованості на той час вже сплив, заборгованість погашена не була. Отже, строк вимоги на той час вже настав (а.с. 4-6) Позивач, який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, пред'явив вимоги до спадкоємця поза межами строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України (понад один рік з дня настання строку вимоги), а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в Постанові від 11 жовтня 2018 року (справа №136/1336/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами статті 1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов'язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті 1218, 1231 ЦК України). З урахуванням комплексного аналізу вказаних норм, для задоволення вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця, кредитор зобов'язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Сам факт наявності боргових зобов'язань не підтверджує обов'язку спадкоємців задовольнити таку вимогу. Кредитор зобов'язаний довести, що борг дійсно не був повернутий спадкодавцем. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.07.2016 р., тобто на дату, що передує даті смерті [PERSON] заборгованість за наданим кредитом становила: 1274, 02 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту; 11383, 74 грн - залишку заборгованості за відсотками (а.с. 6). В подальшому розмір заборгованості збільшувався за рахунок нарахування позивачем відсотків, комісії та пені у період після смерті спадкодавця (а.с. 4-6). Суд враховує, що спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку, тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Зазначена позиція відображена в т.ч. і у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». З розрахунку, який долучено до позовної заяви вбачається, що після смерті [PERSON], зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом виконувались. Так 11.05.2017 було зараховано суму 12808 грн., яка в розрахунку зазначена в якості суми погашення за наданим кредитом. Позивачем не надано суду доказів, з яких можна встановити, яку суму зобов'язання за отриманим кредитним договором, не виконав [PERSON] на момент смерті, а саме, станом на [INFO] Крім того, з наявних у матеріалах справи документів не можливо встановити ким і на яких підставах було внесено суму 12808 грн, що була зарахована в якості погашення зобов'язань за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Таким чином, не можливо встановити чи достатньою була внесена сума розміром 12808 грн для погашення заборгованості, що виникла на дату смерті [PERSON] на підставі відповідного кредитного договору. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Отже для правильного вирішення вказаного спору необхідно встановити коло спадкоємців після смерті [PERSON], розмір їх часток у спадщині, а також вартість майна, яке вони отримали у спадщину. В ході судового розгляду представником позивача клопотання про отримання інформації щодо осіб, які проживали із [PERSON] на момент смерті не заявлялись. Інформації про те, чи належало [PERSON] на момент смерті будь-яке майно на праві власності, матеріали справи не містять. Клопотань про витребування таких даних представником позивача не заявлено. Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо кола спадкоємців після померлого позичальника [PERSON], відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями та вартість майна, прийнятого спадкоємцями. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу, позбавляє суд можливості вирішити по суті заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, у зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог та пропуском строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначеного статтею 1281 ЦК України, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed