Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 06.07.2013 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Син проживає з відповідачкою в с. Чемериське Барського району. Після того, як вони почали проживати окремо, відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з його сином [PERSON] , визначивши наступні способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином кожні суботу та неділю місяця за місцем його проживання, на період його щорічної відпустки забирати дитину за місцем його постійного проживання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Боднар Н.Б. позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. [PERSON] пояснив, що сина не відвідував більше року. Тому, що при зустрічі з ним син починає плакати, в очі не дивиться, говорити не хоче тікає. Позивач вважає, що мати дитини [PERSON] здійснює на дитину моральний тиск. Налаштовує сина проти батька. Дитину у садочку не відвідував. Під перешкодами з боку відповідача, які необхідно усунути, розуміє психологічний тиск на дитину. Для зустрічі з сином має будинок в с. Журавлівка Барського району, який належить бабусі. Він там проживає. Працює в м. Києві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мазур О.А. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні. Суду відповідач пояснила, що не чинить жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Готова у будь який час надати дитину позивачу. Однак, позивач більше року до сина не приходив, не телефонував. У садочку не відвідував. Дитину проти батька не налаштовує. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Зозуляк Л.В. у судовому засіданні пояснила, що питання визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні з нею розглядалося на засіданні Органу опіки та піклування, на яке [PERSON] не прийшов. Рішенням № 303 від 20.10.2017 встановлено час участі [PERSON] у вихованні його сина [PERSON] , [INFO] , щотижня, в суботу або неділю, за місцем проживання матері, узгодивши час зустрічі з матір`ю дитини. [PERSON] виконує вказане розпорядження. Про зміну вказаного рішення позивач не звертався. При ухваленні рішення поклалася на думку суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] приходив до дитини рік чи два назад. [PERSON] дозволяла бачитися з сином тільки в будинку та на подвір`ї. За територію домогосподарства не пускала. [PERSON] та [PERSON] між собою сваряться. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є батьком [PERSON] . Відповідач не дає йому бачити внука. Позивачу [PERSON] дозволяла бачитися з сином тільки в будинку та на подвір`ї. За територію домогосподарства не пускала. Це було коли дитині було 4 роки. Відносини між [PERSON] та [PERSON] погані. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відносини між [PERSON] та [PERSON] не дружні. [PERSON] не чинить жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. [PERSON] більше року до сина не приходив, не телефонував. Свідок чула як дитина казала, що батько хоче її забрати від мами. Син його боїться. Коли раніше [PERSON] приходив до дитини позивач його пускала та дозволяли брати дитину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача, вони проживають в одному будинку. [PERSON] останній раз приходив до сина ще у 2018 році. Тоді позивач його пускала та дозволяла брати дитину. [PERSON] не чинить жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Повністю виконує рішення органу опіки та піклування. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками\~ [PERSON] , [INFO] , що\~підтверджується даними копії свідоцтва про його народження. З 2015 року [PERSON] та [PERSON] разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують. Дитина проживає з матір`ю в с. Чемериське Барського району Вінницької області. Відповідно до норм Закону України «Про охорону дитинства» батьки та особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Розпорядженням голови Барської районної адміністрації № 303 від 20.10.2017 на підставі рішення районної комісії з питань захисту прав дитини № 16 від 13.10.2017 року, встановлено час участі [PERSON] у вихованні його сина [PERSON] , [INFO] , щотижня, в суботу або неділю, за місцем проживання матері, узгодивши час зустрічі з матір`ю дитини. На підставі ч.2 ст.158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Позивач зазначає, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та виконанні ним батьківських прав та обов`язків, встановлених законом, шляхом здійснення морального тиску на дитину та налаштовує сина проти батька. При цьому позивач повідомив у судовому засіданні, що більше року до дитини не навідувався, не телефонував. Згідно даних довідки ДНЗ №2 «Сонечко», який відвідує дитина [PERSON] , позивач [PERSON] жодного разу дитячий заклад не відвідав, вихованням та розвитком дитини не цікавився. Згідно даних довідки Чемериської сільської ради Барського району № 406 від 19.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Подані позивачем письмові документи, а саме копію трудової книжки, довідку про доходи від 31.05.2018 року, характеристику від 31.05.2018 року, акт обстеження матеріально-побутових умов від 22.03.2016 року, довідку від лікаря нарколога від 23.03.2016 року, суд не приймає як докази, що підтверджують позовні вимоги, оскільки вони відображають інформацію станом на 2016-2018 роки, станом на день звернення позивача до суду є не актуальними, не відносяться до предмету спору, не підтверджують та не спростовують факт наявності перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та виконанні ним батьківських прав та обов`язків. Наданий позивачем акт обстеження матеріально-побутових умов від 08.11.2019 року, не підтверджений відповідною довідкою Журавлівської сільської ради Барського району, відображає умови проживання [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , а тому не може бути взятий судом до уваги як доказ, оскільки не стосується предмету позову. Позивачем не наданий суду правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, що виключає можливість встановити його власника. Позивачем не доведено факт та правову підставу його проживання у вказаному будинку. Позовні вимоги [PERSON] не конкретизовані та не обґрунтовані. Зокрема, у позовній заяві не вказано та не доведено позивачем у судовому засіданні які саме перешкоди чинить йому відповідач у спілкуванні з дитиною та які способи їх усунення. Позивачем не доведено факту наявності фізичних перешкод з боку відповідача. Позивачем не вказано у позові час та період побачень з сином. Не зазначено місце таких побачень, зокрема населений пункт та адресу, що є обов`язковим. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст.141,157Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків,з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема як що він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд бере до уваги той факт, що позивач вимагає спілкування з дитиною у невстановлений час, без участі матері, чим може порушити нормальний режим життя дитини, яка з урахуванням свого віку вимагає відповідного режиму спілкування батьків з нею враховуючи певні відмінності та особливості, які пов`язані з віковими потребами дитини. Таким чином, судом встановлено що між сторонами наявні неприязні відносини, однак враховуючи зміст позовних вимог, які ґрунтуються на судженнях позивача, а також обов`язковість розпорядження органу опіки та піклування для виконання сторонами, підстав для зміни рішення органу опіки та піклування немає. Беручи до уваги усі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні та спілкування з дитиною позивачем не надано. Відповідно до ст. 4 Конвенції Про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини; якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивачем не доведено у відповідності до ст.ст. 79-81 ЦПК України факт вчинення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зокрема щодо поведінки відповідачки по невиконанню розпорядження органу опіки і піклування, адже наявність саме таких даних є підставою для застосування ч.1 ст.159 СК України, а тому у такій позовній вимозі необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні дитини суд прийшов переконання, що оскільки перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні суд не встановив, така вимога є похідною від основної у якій відмовлено, відсутністю доказів у відповідності до ст.ст.78-81ЦПК України з цього питання у матеріалах справи, суд прийшов висновку що в задоволенні такої необхідно відмовити. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, та, при необхідності звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою, змінити умови побачень, і це відповідатиме інтересами дитини та інтересам батьків, тобто буде справедливим по відношенню, як до малолітньої дитини, так і до її батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові слід відмовити, тому судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed