Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , уродженця м. Харкова, фактично працюючого в ТОВ «Каредент», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку. На обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2006 року по 06.03.2019 року. Шлюб розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.03.2019 року (справа № 645/409/19). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає разом з позивачем в житловому будинку [ADDRESS] . Дитина з народження та по даний час спостерігається у лікаря-невропатолога КНП «Міська дитяча поліклініка № 15 Харківської міської ради» з діагнозом «Вегето судинна гіпертензія. СЛП», що підтверджується направленням дитини на масаж від 23.07.2020 року. [PERSON] зазначила, що тимчасово не працює через хворобу дитини, відповідач фактично працює представником ТОВ «Каредент». Фактично з липня 2020 року дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні, так як відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач за останній рік давав майже щомісяця по 3000 гривень на утримання дитини, які пересилав через «ПриватБанк». Він не є платником аліментів за іншими підставами. Крім того позивач вказала, що протягом липня 2020 року намагалася мирним шляхом вирішити питання щодо надання у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. [PERSON] пообіцяв возити сина до лікаря та сплачувати половину вартості ліків для дитини, але свої обіцянки не виконує. В зв*язку з чим змушена звертатися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Тимошенко Д.В. в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та підтвердили зазначене в позовних вимогах.. Крім того позивачка пояснила, що неповнолітній син повністю знаходиться на її утриманні. Вона несе витрати за оплату медичного обстеження, придбання ліків та інших витрат на дитину, на що надала медичні довідки. Останнім часом батько дитини не приймає участь у її вихованні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що аліменти на дитину не відмовляється сплачувати, а суму яку просить стягнути позивач вважає необґрунтованою, оскільки всі кошти вона витрачає на себе, тому вважає достатньо буде 2500 грн. в якості аліментів на дитину. Також зазначив, що позивачка не дає йому дитину, він не має можливості проводити з ним час, водити до лікарні, возити його на відпочинок. Разом з цим, відповідач заперечує посилання позивача на те, що він в добровільному порядку відмовляється від надання матеріальної допомоги дитині та ухиляється він обов`язку утримувати її, посилаючись на те, що він навпаки бажає спілкуватися з дитиною і в добровільному порядку надавати посильну матеріальну допомогу, однак позивач умисно перешкоджає спілкуванню з дитиною. З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, по можливості він буде допомагати сину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків 10 серпня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін по справі. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Встановлені судом обставини. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 25 липня 2006 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №246. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.03.2019 року (справа № 645/409/19)шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 11.12.2009 року). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивачка зазначена матір`ю дитини, відповідач - батьком. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що не заперечується сторонами по справі. Норми права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181,183,184 СК України, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Згідно зі ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру аліментів, враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх заперечень, зокрема щодо непрацездатності, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки останній стверджує, що він на даний час є непрацюючою особою з істотним ушкодженням здоров`я через отримані ушкодження, що унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, відповідач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд критично ставиться до пояснень відповідача, що на його погляд розмір аліментів на дитину повинен бути 2000-2500 грн., який є достатнім для дитини, оскільки відповідач не заперечував та не надав доказів, що він не має можливості сплачувати аліменти у сумі 3000 грн. Крім того судом вивчалися надані стороною позивача реоенцефалографічне обстеження від 23.07.2020 та направлення на масаж лікаря-невропатолога КНП «Міська дитяча поліклініка № 15 Харківської міської ради» від 23.07.2020, з яких вбачається що [PERSON] , [INFO] , має діагноз «Вегето судинна гіпертензія ЄЛП», що діє підстави дійти до висновку про необхідність надання неповнолітньому матеріальної допомоги. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем не надано. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що у відповідача нерегулярний, мінливий дохід, та враховуючи, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень,суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: approved