Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у даній справі позов задоволено частково. 24.02.2021 року від позивача надійшла заява, якою останній просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу. Процесуальним законом з даного приводу визначено наступне. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ст. 270 ЦПК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми процесуального закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне. Процесуальним законом визначено, що у разі невирішення питання про судові витрати, судом може бути ухвалено додаткове судове рішення. Ухвалою судді від 25.02.2021 заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду із повідомленням (викликом) сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від відповідача надійшли письмові заперечення по суті заяви про ухвалення додаткового рішення та повідомлення про розгляд справи без їх участі. По суті додаткового рішення суд зазначає наступне. Позивачем у відповідності до ч. 1 ст. 134 ЦПК України подавався до суду розрахунок судових витрат, в якому зроблено заяву про судові витрати. В той же час, судом не вирішено розподіл судових витрат в частині правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвокатом Бойком В.В. в розмірі 50 000 грн., з у рахуванням доводів викладених у письмовому запереченні відповідача, суд виходить із наступного. Договір про надання правничої допомоги адвокатом - підписаний сторонами [PERSON] (клієнт) та Бойком В.В. (адвокат) 08.10.2020 року. Пунктом 7.1. договору визначено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Відповідно до п.3.3. договору, сторони домовились про сплату гонорару адвокату після винесення остаточного рішення у справі у судах України. До договору долучено кошторис витрат, датований 08.10.2020 на суму 50 000 грн. у відповідності до якого витрати складаються зокрема із консультування клієнта до початку написання позовної заяви, збір та опрацювання матеріалів, написання позовної заяви - на загальну суму 30 000 грн. В той же час, позовна заява написана позивачем 05.10.2020 року і в цей же день подана до суду, тобто за 3 дні до укладення договору із адвокатом, що виключає надання цих послуг клієнту за відсутності потреби. Також не можна вважати такими, що пов`язані саме з розглядом справи, моніторинг ходу справи у суді та надання інформації про хід справи клієнту. Крім того, позивачем не подано до суду детального опису наданих послуг по консультуванню клієнта в процесі ведення справи виконаних адвокатом. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Бойка В.В. судом враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. З наявних матеріалів вбачається, що адвокат виконав відповідно до пункту 2.6 договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2020 року наступну роботу: надав додаткові письмові пояснення, відповідь на відзив, клопотання про витребування та зупинення провадження у справі. Вказані витрати відповідають умовам договору про надання правової допомоги адвокатом, підтверджуються наявними матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Заперечень щодо якості наданих послуг від позивача суду не надано. Враховуючи надані суду докази, що свідчать про витрати позивачем [PERSON] на правничу допомогу, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Так, до стягнення підлягає сума судових витрат в розмірі 5000, 00 гривень. Дані витрати підтверджуються доказами і є обґрунтованими. Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Щодо доводів відповідача про те, що Бойко В.В. не є адвокатом, оскільки відомості про нього не включені до Єдиного реєстру адвокатів України і відповідно не має права надавати професійну (правничу) допомогу то суд зазначає наступне. До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6367, виданого Рафальською І.В. на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 04 квітня 2019 року № 28. Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять, а тому підстав для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з цих підстав суд не вбачає. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією ВС у справі № 757/29269/18-ц, Постанова від 01 квітня 2020 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial