Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в 1990 році, працюючи майстром Заболотненського ВПУ-31 він розпочав будівництво житлового будинку на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS]. На даній земельній ділянці був розташований старий, непридатний для проживання, житловий будинок [PERSON] у котрому вона не проживала. За даний будинок [PERSON] частково сплатив кошти [PERSON], а після її смерті її спадкоємцям. Оскільки під будівництво будинку земля йому не надавалась, дозволів на його будівництво він не отримував, то воно вважалось самочинним і він вирішив його узаконити. За заявою позивача, рішенням 10 сесії 5 скликання від 12.04.2008 року, йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га по [ADDRESS] серії ЯБ № 962168, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Інспекцією ДАБК Вінницької області видано та 11.04.2012 року зареєстровано декларацію ВН 18212056253 про готовність житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] до експлуатації. [PERSON] був вимушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти задоволення позову на користь позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач бажає оформити право власності на належний йому садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Однак, не може цього зробити, оскільки вказана будівля збудована в самочинному порядку. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на новостворену річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.11. Порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованих житлових будинків, який затверджений Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року, зареєстрована декларація є підставою для оформлення права власності на введений в експлуатацію об'єкт. Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації На підставі ст.ст. 182, 328, 331, 376 ЦК України,

Outcome: approved