Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитними договором позивач вважає, що у відповідача станом на 30.04.2018 року є заборгованість - 30016,82 грн., яка складається з наступного: 5493,98 грн. - за кредитом, 17203,20 грн. - по процентам за користування кредитом, 5414,08 грн. - за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1405,56 грн. штраф (процентна частина). Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом та призначено судове засідання. 30.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на вказаний позов, в якому він позов не визнав повністю і зазначив, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2007 року останній платіж був здійснений відповідачем 23.10.2009 року в розмірі 370,00 грн. Відповідно до вищезазначеної Анкети-Заяви, строк дійсності користування платіжною картою складає 3 роки (як зазначено у представленій заяві позивачем). З моменту внесення відповідачем останнього платежу минуло майже 9 років, а з моменту закінчення строку дії платіжної карти, а саме з 04.10.2010 року, минуло 8 років. Після внесення останньої суми, відповідачем [PERSON] на рахунок Банку не було здійснено жодного платежу. Але в розрахунку заборгованості за кредитним договором вказано, що 27.09.2012 року відповідачем на рахунок Банку було внесено грошові кошти у розмірі 97,00 грн. та 08.08.2015 року у розмірі 37,86 грн., тобто тоді коли картка була недійсною, а нову картку відповідачу не видавалося. А тому, відповідач ніяк не міг вносити грошові кошти на рахунок Банку, після того, як картка стала недійсною, оскільки строк дії платіжної карти закінчився ще у жовтні 2010 році. А тому звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2007 року до відповідача [PERSON] було здійснено поза межами строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовну заяву задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила ухвалити рішення з урахуванням поданого відзиву на позов заяви про застосування строку позовної давності. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 04.10.2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. При її підписанні відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до якої [PERSON] отримав 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняв на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа наступного місяця. Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 30016,82 грн., яка складається з наступного: 5493,98 грн. - за кредитом, 17203,20 грн. - по процентам за користування кредитом, 5414,08 грн. - за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1405,56 грн. штраф (процентна частина). Згідно виписки по особовому рахунку на ім`я відповідача [PERSON] , останній протягом дії кредитної картки користувався кредитними коштами та частково здійснював повернення кредиту, останнє погашення чергового платежу позичальником здійснено станом здійснив 23.10.2009 року. З 24.11.2009 року у позичальника виникла безперервна прострочена заборгованість. Відповідне право на судовий захист у позивача виникло з 24.11.2009 року, коли позичальник перестав вносити чергові платежі в погашення заборгованості. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, після закінчення строку дії відповідна картка пролонгується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за дотримання інших умов пролонгації, передбачених договором. Доказів, що після закінчення дії картки, Банком відповідачу була передана картка з новим строком дії, позивачем надано не було. А зі свого боку відповідач наполягає на тому, що позивач нову картку йому не надавав. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року). З представлених позивачем доказів вбачається, що після закінчення строку дії договору ПАТ «ПриватБанк» не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної карті, а відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав. Обов`язковий мінімальний платіж не змінює дату погашення кредиту в повному обсязі в межах строку дії картки. Пунктом 2 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань держателя, які щомісяця належать сплаті держателем протягом строку дії картки. За таким договором, що визначає мінімальні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (ст.257 ЦК України), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). У постанові у справі №6-134цс14 Верховним Судом вказано: За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з моменту невнесення відповідачем чергового щомісячного платежу, а у випадку неповернення усього кредиту з моменту закінчення строку дії кредитної картки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлене стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 , 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи, що останній обов`язковий платіж за спірним договором позивач здійснив станом на 23.10.2009року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 24.10.2009, за який позивачем не було внесено грошових коштів. Банк з даним позовом про стягнення заборгованості звернувся до суду 21.05.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. За таких обставин та з врахуванням наведених норм матеріального, банк, звернувшись з позовом до позичальника в травні 2018 року, без поважних причин пропустив строк позовної давності. Відтак, до правовідносин, з урахуванням заяви представника відповідача, слід застосувати строк позовної давності та в позові банку відмовити в повному обсязі. Доводи позивача, що ним не було пропущено строку позовної давності, оскільки термін дії кредитної картки встановлений до 06.2016 року, є необґрунтованими. Банк не надав належних доказів щодо строку дії банківської карти. У заяві підписаній позивачем цей строк не зазначено, а довідка банку додана до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення не містить даних про обізнаність позивача з терміном дії карти в момент укладення договору. Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. З урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, з даним позовом позивач звернувся до суду в травні 2018 року, а тому суд вважає, що даний позов в частині стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків поданий позивачем поза межами 3-річного строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Враховуючи все вищезазначене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають задоволенню і вимоги позивача по стягненню з відповідача судових витрат у виді судового збору в сумі 1762,00 гривень.

Outcome: dismissed