Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11248049000. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки від 07 листопада 2007 року. Також, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 156085 від 07.11.2007 року. Позивач вказує, що ним умови кредитного договору були виконані належним чином, однак відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань, в результаті чого утворилась заборгованість, яка становить 55088,30 дол. США 30 центів, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 440320,78 гривень 78 копійок, у добровільному порядку погасити вказану заборгованість відповідачі відмовляються, тому позивач був вимушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності представника банку, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі, повідомлені належним чином у судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не направили. За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11248049000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ « УкрСиббанк». Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60000,00 дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.11.2017 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,4 % річних. Позичальник зобов'язався сплачувати суму кредиту шляхом ануїтетних платежів у розмірі 915,00 дол. США. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а [PERSON], всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки від 07 листопада 2007 року. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки іпотекодавці передають в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру під №17, що розташована в місті Одеса, по вулиці Успенська, у будинку під номером 32, заг. площею 60,8 кв.м. та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.10.2007 року. Також, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 156085 від 07.11.2007 року. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною. Станом на 02.12.2013 року заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить 55088,30 дол. США 30 центів, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 440320,78 гривень 78 копійок, з яких: 44508,74 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 355758,36 гривень - кредитна заборгованість; 8659,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 69218,50 гривень - заборгованість по процентам; 1128,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 9018,02 гривень - пеня за прострочення сплати по кредиту; 791,43 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2013 року становить 6325,90 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідачів позивачем надсилались вимоги про погашення заборгованості, відповідно до яких відповідачам було запропоновано усунути порушення умов вищевказаного кредитного договору та попереджено про наслідки невиконання вимог банку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В силу ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Частиною 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення стосовно обов'язку іпотекодержателя надіслати іпотекодавцю та боржнику вимоги у разі порушення основного зобов'язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як передбачено ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» оцінка майна боржника проводиться державним виконавцем, за ринковими цінами, які діють на день визначення вартості майна. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved