Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] до складу якого входять: житловий будинок - «А», житловою площею - 28,3 кв.м, загальною площею - 55,4 кв.м., веранда - «а», літня кухня - «Б», погріб - «Б/п», сарай - «б», сарай «б1», сарай - «б2», літня кухня - «В», навіс - «Г», літній душ - «Д», компостна яма - «Е», туалет - «Т», колодязь - «К», огорожа - «1-3». Вказала, що [INFO] в с. Шарапанівка, Тульчинського району, Вінницької області, померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . При житті, 13.08.2008, її мати склала заповіт посвідчений секретарем Шарапанівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 135. Наведеним заповітом [PERSON] заповіла усе належне їй майно і права своїй дочці [PERSON] . Однак, її рідна сестра будучи спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця, у встановлений шестимісячний строк відмовилась від прийняття спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву. Житловий будинок до 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, головою двору якого являється [PERSON] і після ліквідації колгоспів будинок перейшов у власність [PERSON] . Після смерті матері вона прийняла спадщину та отримала у нотаріуса свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Відповідно до абзацу 4-го пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої МЮ України 03 березня 2004 року № 20/5, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, тобто свідоцтва про право власності. Такий документ на ім`я померлого спадкодавця сільською радою позивачу видано бути не може на підставі ч. 2 ст. 30 ЦК України, а тому він відповідно до ст. 16 ЦК України вимушений звернутись до суду, оскільки інакше не може реалізувати своє законне право на спадкове майно. Для оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Носова В.В., яким було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.09.2021, оскільки оформити спадщину неможливо через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Ухвалою Крижопільського районного суду від 20 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в своїй заяві до суду просив позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, так як він покладається на думку суду. Відповідно до положень ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . [INFO] [PERSON] , яка є матір`ю позивача померла в с. Шарапанівка, Тульчинського району, Вінницької області. При житті, 13.08.2008, [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем Шарапанівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 135. Наведеним заповітом [PERSON] заповіла усе належне їй майно і права своїй дочці [PERSON] . Однак, вона будучи спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця, у встановлений шестимісячний строк відмовилась від прийняття спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву. 01.09.2021 приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Носов В.В., виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1.2. ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Частинною 3. Ст. 1275 ЦК України визначено, що положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, судом не встановлено, позов визнається відповідачем - органом місцевого самоврядування, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved