Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» (далі ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ») звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 18000 грн., та судовий збір посилаючись на те, що 07.08.2016 року між позивачем та громадянином [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/9972619. 16.10.2016 року близько 12 год. 30 хв. відповідач, керуючи застрахованим ТЗ у м. Зміїв Харківської області, на перехресті вул. Кооперативна та Грабаровського не надав перевагу у русі транспортному засобу MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого, сталося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушено п. 16.12 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2016 року по справі № 621/2100/16-п, якою винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Заяви-повідомлення від відповідача до позивача як страховика у визначені законодавством строки (невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) не надходило. 20 лютого 2017 року між ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] укладено Угоду про врегулювання розміру страхового відшкодування, відповідно до якої сторони погодили суму матеріального збитку у розмірі 20 000, 00 грн. Розмір франшизи за Договором страхування складає 2 000, 00 грн. Враховуючи вищевикладене, сума страхового відшкодування склала: 20 000, 00 грн. 2 000, 00 грн. = 18 000, 00 грн. На підставі страхового акту № 54/2017-го від 28 лютого 2017 року ця сума (страхове відшкодування) була перерахована ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на рахунок постраждалої особи, що підтверджується платіжним дорученням № 204 від 28.02.2017 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву до суду з проханням розглядати справу зха його відсутності на підставі наявних у справі доказів з урахуванням його письмових заперечень проти позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.08.2016 року між Публічним Акціонерним Товариством «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» та громадянином [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/9972619. Згідно постанови Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2016 року по справі № 621/2100/16-п, яка набрала законної сили, 16.10.2016 року близько 12 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21011 держ. номер [NUMBER] у м. Зміїв Харківської області, на перехресті вул. Кооперативна та Грабаровського не надав перевагу у русі транспортному засобу MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого, сталося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушено п. 16.12 Правил дорожнього руху. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення. Матеріали справи не містять належних доказів того, що [PERSON] повідомляв письмово ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» про настання ДТП. 25.11.2016 року [PERSON] звернувся до страховика [PERSON] Публічного акціонерного товариства «СК «МЕГА-ГАРАНТ» з заявою про відшкодування шкоди заподіяної від ДТП. 20 лютого 2017 року між ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] укладено Угоду про врегулювання розміру страхового відшкодування, відповідно до якої сторони погодили суму матеріального збитку у розмірі 20 000, 00 грн. (а.с. 16). На підставі страхового акту № 54/2017-го від 28 лютого 2017 року, сума страхового відшкодування склала 18000 грн. (20000 грн. суми матеріального збитку 2000 грн. франшизи). Вказана сума у розмірі 18 000 грн. була перерахована ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на рахунок постраждалої особи, що підтверджується платіжним дорученням № 204 від 28.02.2017 року. Щодо визначення характеру правовідносин по цій справі, виходячи із встановлених обставин, суд зазначає наступне. Згідно п.п. 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, згідно вищенаведеної норми права, суд під час ухвалення рішення не звязаний з тими нормами права, на які посилається і позивач і відповідач, а повинен встановити дійсні правовідносини між сторонами та норму праву, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яке може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Судом встановлено, що факт настання страхового випадку по цій справі встановлено; відповідача [PERSON] як особу, винну в ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності; ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» сплатило страхове відшкодування на підставі страхового акту від 28.02.2017 згідно платіжного доручення № 204 від 28.02.2017; розмір страхового відшкодування, сплачений страховиком, не перевищує ліміту відповідальності страховика. Таким чином, спірні правовідносини виникли не з регресних зобовязань. В даному випадку до страховика ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» перейшло вже існуюче у потерпілого [PERSON] право на відшкодування збитків від особи, яка заподіяла шкоду [PERSON]. Отже, мала місце заміна кредитора у вже існуючому зобовязанні, та відповідно перехід права вимоги. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування). Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до статей 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Статтею 993 ЦК України, передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У своїх вимогах ПАТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» просить стягнути завдану ним майнову шкоду в розмірі 18000 грн. При цьому, в позовних вимогах відсутні посилання на стягнення шкоди в порядку регресу. Отже, при становленні дійсних правовідносин та застосуванні відповідної норми права до цих правовідносин, суд вирішує справу в межах заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved