Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] скерувала 16.09.2021 на адресу Кіцманського районного суду Чернівецької області позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02.06.2011 року виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №09. Вказує на те, що від шлюбу у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Зазначає, що фактично шлюбні відносини у них з відповідачем припинені, подружнє життя не склалося, відбуваються часті суперечки та непорозуміння через різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що примирення є неможливе, їх шлюб існує лише формально, сім`я розпалася остаточно, у кожного з них свої інтереси, а тому просить розірвати шлюб, який носить формальний характер (а.с.1-10). Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І. від 16 вересня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 жовтня 2021 року (а.с.13). У підготовче засідання 12.10.2021 сторони не з`явилися. Від позивача [PERSON] 12.10.2021 року, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання теж не з`явився, однак 12.10.2021 скерував до суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі та просив розгляд справи провести за його відсутності. Вказав на те, що наслідки визнання позову йому зрозумілі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 02 червня 2011 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2016 (виданого повторно) (а.с.7). Від шлюбу у сторін є троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 26 серпня 2016 року, серії [NUMBER] від 26 серпня 2016 року, серії [NUMBER] від 09 січня 2018 року (а.с.8-10). Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, позивач просить розірвати шлюб, а відповідач позов визнала, погодившись на розірвання шлюбу, за таких обставин шлюб слід розірвати. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Питання щодо визначення місця проживання дитини не ставлять на розгляд суду. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, з врахуванням визнання позову відповідачем, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved