Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про усунення особи від права на спадкування, просить суд усунути відповідача від спадкування, визнати недійсним та виключити запис у спадковому реєстрі щодо реєстрації спадкової справи № 197/2018 від 26 червня 2018 року щодо майна померлого [PERSON] . Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з червня 2004 року по 23.12.2017 рік перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та проживала з ним однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 30.07.2019 року по справі № 495/5234/18 було встановлено, що вона разом з [PERSON] були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки як подружжя, піклувалися один про одного, спільно облаштовували будинок, за спільні кошти проводили поточні ремонти. Цим же рішенням суду також визначено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] є донька померлого [PERSON] /перша черга/ та [PERSON] /четверта черга/. Разом тим, стверджує, що донька померлого не приймала участі у житті батька, не переймалась його здоров`ям, не надавала йому жодної допомоги, не проживала разом із ним. Посилається у наведеному вище рішенні суду на показання свідка [PERSON] , який зазначив, що на протязі 30 років до дня смерті [PERSON] працював з ним та був добре знайомим з сім`є померлого, стосовно доньки померлого [PERSON] - жодного разу не бачив [PERSON] , яка б мала піклуватись про батька та після його смерті стала спадкоємцем І черги. В свою чергу, вона наполягає, що протягом тривалого часу вона опікувалась чоловіком, матеріально забезпечувала його, оскільки внаслідок тяжкої хвороби і операції він ніде не працював, потребував постійного догляду. З направлення МСЕК № 279 від 25.05.2016 року [PERSON] було визначено діагноз: гангрена правої стопи, оперативне лікування - ампутація н/к, та 23.05.2016 року хворий був виписаний з хірургічного відділення із зазначенням, що хворий переміщається за допомогою сторонніх осіб, непрацездатний. Тож, вказує, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою та каліцтвом внаслідок ампутації правої н/к, він ніяким чином не міг забезпечити свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Саме вона купувала йому ліки, продукти харчування, готувала їжу, надавала іншу допомогу, а після смерті чоловіка поховала його за власні кошти, наразі продовжує сплачувати комунальні послуги та проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що іншого житла, крім будинку, в якому вона мешкала разом із чоловіком у неї немає. Також звертає увагу суду, що своєчасно надала до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та саме за її заявою було відкрито спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] . Донька померлого із пропуском строку звернулась до Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини/не за місцем відкриття спадщини/. Враховуючи підстави, за яких особу може бути усунено від спадкування, визначені у ч.5 ст.1224 ЦК України, вона і звернулась до суду з даним позовом. 17 вересня 2019 року відповідач надала письмовий відзив, згідно якого вказувала, що ствердження позивача про необхідність усунення її від спадкування є неправдивими та не підтверджені належними доказами. Так, зазначає, що на час тяжкої хвороби батька - [PERSON] , відповідач була вагітна, а після пологів отримувала державну допомогу при народженні дитини /860 грн/, а її колишній чоловік знаходився з 2016 року по теперішній час у місцях позбавлення волі. В той же час, стверджує, що батько не просив від неї жодної допомоги. До того ж, батько [PERSON] отримував пенсію відповідача по втраті годувальника з 2003 року по 2015 рік, які використовував не на її утримання, а на власні нужди. З батьком відповідач не могла проживати, адже не склались відносини з позивачем. Вона була на повному утриманні дядьки та тітки. У 2015 році виїхала до м. Одеси, де бажала поступити навчатися, але у зв`язку з відсутністю коштів стала працювати за приватним наймом. [INFO] їй виконалося 18 років. [INFO] в неї народився син - [PERSON] .. Вона повністю без допомоги чоловіка виносила та народила дитину, аліментів вона не отримує. Тож, [PERSON] вказує, що сама потребувала допомоги, а батько не звертався до неї по допомогу, проте отримував її з пенсії по втраті годувальника. На підставі усього вищевикладеного просила у задоволенні позову відмовити повністю. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 13 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду. 13 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволена заява позивача про забезпечення позову частково. 12 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просить суд в їх задоволені відмовити, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши позивача, відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . /л.с.11/. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] належала на праві власності на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 2-1686 від 16.02.2006 року 13/40 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . /л.с.12/. Як встановлено з доказів, що приєднані позивачем в якості обґрунтування її вимог та досліджувались в ході розгляду справи № 495/5234/18, позивач перебувала у фактичних відносинах та спільно проживала разом з померлим [INFO] [PERSON] без реєстрації шлюбу, починаючи з 2004 року та до дня смерті останнього. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.07.2019 року по справі № 495/5234/18, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки і зміна черговості одержання права на спадщину - задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, у період з липня 2004 року по дату смерті [PERSON] - [INFO] . Визнано [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки і зміна черговості одержання права на спадщину - відмовлено. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, у ході розгляду вищевказаної справи досліджувалась заява подана позивачем до СФГ «Хаджидер», та вказано, що вона не може розцінюватись судом як надання матеріального забезпечення спадкодавця, оскільки по-перше позивачем не надано жодних доказів, що орендну плату вона отримувала за земельну ділянку, яка належить їй на праві власності, по-друге невідомо на яку операцію вона просила надати їй зазначену у заяві суму коштів, більш того жодних доказів про сплату нею медикаментів, несення витрат на лікування померлого [PERSON] , який до дня своєї смерті з 2016 року хворів вона суду не надала. Судом враховується направлення [PERSON] до МСЕК, у якому йдеться про перебування його у безпорадному стані, у зв`язку із тяжкою хворобою станом на 2016 рік, однак жодного достовірного доказу того, що саме [PERSON] тривалий час піклувалася про нього матеріали справи не містять. Сплата [PERSON] послуг на поховання [PERSON] , що помер [INFO] свідчить лише про разовий, епізодичний характер її витрат. У висновку суду, викладеному у рішенні від 30.07.2019 по справі № 495/5234/18 вказано, що враховуючи усе вищенаведене, а саме відсутність жодного належного, об`єктивного та достовірного доказу тривалого часу опікування [PERSON] померлого [INFO] [PERSON] , його матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, прийнявши до уваги відсутність в сукупності усіх юридичних підстав для зміни в судовому порядку черговості спадкування, вказане зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування». Так, позивач звернулась до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та 24.03.2018 року заведено спадкову справу № 234/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] /л.с.19-21/. Посилання позивача на заведення спадкової справи за заявою відповідача /не за місцем відкриття спадщини/ та із пропуском строку, визначеного чинним законодавством не стосується предмета спору. Разом з тим, спростовуючи позовні вимоги, відповідачем приєднані до матеріалів справи свідоцтво про народження нею дитини 05.05.2017 року - [PERSON] /л.с.42/, перебування нею у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та зміну прізвища /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] / /л.с.43/ та довідку № 660 з УПСЗ про отримування нею державної соціальної допомоги при народженні дитини у розмірі 860 грн /л.с.44/, копію вироку Жовтневого районного суду від 15.03.2019 року про засудження її чоловіка до позбавлення волі, який почав відбування покарання з 30.12.2016 року. /л.с.82-85/. Тож, наведеними доказами відповідач вказує, що не могла надавати допомогу батькові, сама перебувала у тяжкому матеріальному становищі та потребувала допомоги. До того ж відповідачем приєднані до матеріалів справи посвідчення її батька серії [NUMBER] , за яким він отримував допомогу по втраті годувальника з 20.05.2003 року по 31.03.2015 року /л.с.45/. Згідно листа-відповіді № 2606/04-6 від 23.10.2019 з Білгород-Дністровського відділу з питань виплати пенсій № 4 Управління з питань виплати пенсій повідомлено, що [PERSON] отримував пенсію по втраті годувальника на свою доньку [PERSON] , дата народження [INFO] , за померлу матір [PERSON] з 20.05.2003 року по 31.12.2013 року. З 01.01.2014 року і по теперішній час пенсію отримує [PERSON] особисто. /л.с.65/. Разом з тим, суд критично ставиться до наданого доказу надання відповідачем допомоги батькові, адже вказана «допомога» відбувалась до досягнення нею віку з якого вона мала можливість отримувати її особисто, та до перебування спадкодавця в безпорадному стані. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що коли померла його сестра, мати відповідача, їй було 6 років, після похорон вони забрали її до себе та виховували, вона до 16 років проживала в них. Померлий [PERSON] залишився один та вказав, що дитині буде краще з ними, тому він і відав їм [PERSON] , це було його рішення. На покійну мати надавалася допомога про втрату годувальника, але він не допомагав дитині, пенсію забирав собі. Оскільки дитина, відповідач по справі виховувалася ними, він ніколи від батька дитини кошти не отримував, пенсія була дитині, він повинний був взяти дитину на виховання або надавати їй допомогу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає позивача більш десяти років. Коли померла мати відповідача, дитина з ними не проживала, її забрали рідні, вона інколи приходила до батька, однак з ними не проживала. Коли батько захворів, позивач здійснювала за ним догляд, донька навідувала батька, однак дуже рідко, він помер та позивач здійснювала його поховання. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем та її покійним чоловіком, так як є сусідами. Він працював водієм, цієї його дитини вона не бачила, покійний скаржився їй, що хтів бачити доньку, бажав її бачити. Донька не приходила, все робила [PERSON] доглядала його до його смерті. Нормативне обґрунтування. Внаслідок смерті особи, за положеннями ст. 1220 ЦК України, відкривається спадщина. Однак, відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За положеннями ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Підстави для усунення від права на спадкування визначені ст. 1224 ЦК України, а саме: 1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. 2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Усунення від спадкування можливе лише за умови встановлення винної поведінки особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Оцінка аргументів сторін. Висновки суду. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Матеріалами справи достовірно встановлено перебування спадкодавця в безпорадному стані з 2016 року, зумовленому тяжкою хворобою та каліцтвом внаслідок ампутації правої н/к. Вказаний факт визнається та не заперечується жодною із сторін. Разом з тим, позивачем не наведено належних та допустимих доказів потреби спадкодавця в допомозі саме його донькою та можливості надання нею також допомоги. Суд приймає до уваги докази, приєднані відповідачем з приводу її сімейного стану, перебування чоловіка у місцях позбавлення волі, та вагітність доньки спадкодавця під час його перебування в безпорадному стані, та не вбачає можливості надання нею допомоги батькові або умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцеві. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, відповідно вимог чинного законодавства, та їх правозастосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині усунення особи [PERSON] від права на спадкування, та як наслідок неможливість їх задоволення. Більш того, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду справи, на ім`я [PERSON] / [PERSON] нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 327/2019. /л.с.74/. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186123313 від 24.10.2019 року, [PERSON] зареєструвала своє право власності на 13/40 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . /л.с.76/. Тож, вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину позивачем не заявлялась. Стосовно вимог про визнання недійсним та виключення запису в Спадковому реєстрі щодо реєстрації спадкової справи № 197/2018 від 26.06.2018 року щодо майна померлого [PERSON] , то вони загалом необґрунтовані, адже відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 327/2019. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed