Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07.06.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням його здоров`ю, внаслідок виконання ним трудових обов`язків у розмірі 250 000 грн. Вказує, що він пропрацював з 11.05.1975 по 24.10.2011 на різних посадах на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК: водій великовантажного автомобіля в кар`єрі, водій автотранспортних засобі в кар`єрі, які характеризуються перевищенням граничного допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища. 04.08.2011 йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першо-другої стадії від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФ першого-другого ст., у сполученні з помірно вираженою полісегментарною попереково-крижовою радикулопатією. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 06.09.2011, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача в ГТЦ-1 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» з 16.09.1975 по 24.10.2011 водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі, водієм автотранспортних засобів в кар`єрі, здійснював управління великовантажним автомобілем та його технічне обслуговування. Під час роботи по дорогам кар`єру підпадав під дію вібрації, що перевищувала ГДР через нерівності дорожнього покриття, яке під час руху технологічного транспорту частково приходило в незадовільний стан. Причиною професійною захворювання є робота протягом 35 років 11 місяців в умовах впливу на організм вібрації, параметри якої перевищували нормативні: вібрація транспортна: 112-127 дБ при ГДР - 107 дБ і 120 дБ при ГДР - 116 дБ. Довідкою МСЕК від 19.10.2011, йому первинно було встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, та при повторному огляді 23.10.2012 йому безстроково було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. За висновком МСЕК він потребує медикаментозне лікування, ВМП, санаторно-курортне лікування. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі, у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Крім того, він постійно потребує стороннього нагляду та допомоги, оскільки йому важко пересуватися, тому відчуває себе безпорадним чоловіком. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 250 000 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 27.07.2021 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що причиною винесення професійного захворювання у позивача є робота протягом 35 років 11 місяців в умовах впливу пилу на організм. Це означає, що не тільки наявність шкідливого виробничого фактору на робочому місці, алей тривалість роботи позивача в умовах його впливу сукупно спричинили виникнення професійного захворювання. При цьому, варто врахувати, що тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Зазначає, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому за таких умов праці відповідач надавав [PERSON] встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Також зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Крім того вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача, адвокат Ярошевський О.Т. в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Доценко Т.Ю. в судове засідання не з`явилась, 30.03.2021 надала суду відзив на позовну заяву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 10-00 год. 09.08.2021. 09.08.2021 справу знято з розгляду до 09-15 год. 30.08.2021, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 11.05.1975 по 24.10.2011 працював у ПрАТ «ПівнГЗК», за спеціальностями: водій великовантажного автомобіля в кар`єрі, водій автотранспортних засобі в кар`єрі, загальний стаж роботи позивача 41 рік 10 місяців, з них: 01 рік 07 місяців за професією, та 35 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування хронічного професійного захворювання від 06.09.2011 (а.с. 7-10, 11-14). 04.08.2011 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено повний діагноз позивача та виявлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першо-другої стадії від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФ першого-другого ст., у сполученні з помірно вираженою полісегментарною попереково-крижовою радикулопатією, що також підтверджується п.14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.09.2011, випискою-епікризом (а.с. 11-14, 16-17). Відповідно до п.п. 16, 17, 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.09.2010, [PERSON] працюючи на підприємстві відповідача в ГТЦ-1 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» з 16.09.1975 по 24.10.2011 водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі, водієм автотранспортних засобів в кар`єрі, здійснював управління великовантажним автомобілем та його технічне обслуговування. Під час роботи по дорогам кар`єру підпадав під дію вібрації, що перевищувала ГДР через нерівності дорожнього покриття, яке під час руху технологічного транспорту частково приходило в незадовільний стан. Причиною професійною захворювання є робота протягом 35 років 11 місяців в умовах впливу на організм вібрації, параметри якої перевищували нормативні: вібрація транспортна: 112-127 дБ при ГДР - 107 дБ і 120 дБ при ГДР - 116 дБ. Умови праці [PERSON] , важкість та напруженість праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується начальнику ГТЦ-1 [PERSON] розробити та узгодити з ДЗ «Тернівська райСЕС м. Кривого Рогу» заходи по зменшенню вібрації на робочих місцях водії автотранспортних засобів в кар`єрі, начальнику відділу кадрів [PERSON] працевлаштувати [PERSON] згідно висновку МСЕК, також встановити посадових осіб винних у виникненні зазначеного професійного захворювання не представляється можливим тому, що Комбінат було спроектовано за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника. Проект пройшов державну експертизу на відповідність діючим нормативним актам з питань охорони праці (а.с. 11-14). Довідкою МСЕК від 19.10.2011 [PERSON] при первинному огляді встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, та при повторному огляді 23.10.2012, позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування, виробами медичного призначення (а.с. 15). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.09.2011, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що працюючи на підприємстві відповідача в ГТЦ-1 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» з 16.09.1975 по 24.10.2011 водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі, водієм автотранспортних засобів в кар`єрі, здійснював управління великовантажним автомобілем та його технічне обслуговування. Під час роботи по дорогам кар`єру підпадав під дію вібрації, що перевищувала ГДР через нерівності дорожнього покриття, яке під час руху технологічного транспорту частково приходило в незадовільний стан. Причиною професійною захворювання є робота протягом 35 років 11 місяців в умовах впливу на організм вібрації, параметри якої перевищували нормативні: вібрація транспортна: 112-127 дБ при ГДР - 107 дБ і 120 дБ при ГДР - 116 дБ. Умови праці [PERSON] , важкість та напруженість праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Встановити посадових осіб винних у виникненні зазначеного професійного захворювання не представляється можливим тому, що Комбінат було спроектовано за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника. Проект пройшов державну експертизу на відповідність діючим нормативним актам з питань охорони праці, та з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується начальнику ГТЦ-1 [PERSON] розробити та узгодити з ДЗ «Тернівська райСЕС м. Кривого Рогу» заходи по зменшенню вібрації на робочих місцях водії автотранспортних засобів в кар`єрі, начальнику відділу кадрів [PERSON] працевлаштувати [PERSON] згідно висновку МСЕК. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач працював на підприємстві відповідача майже 36 років в умовах впливу шкідливих умов праці, характер і тяжкість отриманого позивачем професійного захворювання, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 30% та третю групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 90 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним, при частковому задоволенні позову, слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial