Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просив винести рішення, яким зобовязати відповідача зарахувати його на посаду фахівця із соціальної роботи з 22 березня 2013 року, стягнути з відповідача на його користь зарплату за час вимушеного прогулу за період з 22 березня 2013 року по день винесення судового рішення. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він перебував на обліку в якості безробітного у Піщанському РЦЗН з 12 квітня 2010 року. 22.03.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про його зарахування на вакантну посаду, а саме посаду фахівця із соціальної роботи. Однак, листом РЦ СССДМ від 09.04.2013 року [PERSON] було відмовлено у призначенні на вищевказану посаду. Відмова була аргументована на підставі рекомендації робочої групи, яка на засіданні вирішила, що освіта позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам. Дану відмову [PERSON] вважає необґрунтованою з наступних підстав. Позивачу було відмовлено у працевлаштуванні на посаду фахівця із соціальної роботи відповідно до рішення робочої групи згідно протоколу її засідання від 09.04.2013 року за № 02-16/01. У листі директора Піщанського РЦ СССДМ [PERSON] від 13.02.2015 року за № 01-09/67 на імя голови Піщанської РДА [PERSON] ніякого розпорядження голови чи іншого розпорядження про створення робочої групи, яка б вирішувала питання відповідності кваліфікаційних вимог кандидатів на посаду фахівця із соціальної роботи, не існує. У звязку з чим директор [PERSON] не мала жодних правових підстав посилатися на рішення робочої групи від 09.04.2013 року. Зазначена обставина, яку позивач вважає нововиявленою, стала йому відома лише 20.02.2015 року, коли він отримав лист від голови Піщанської РДА копію відповіді відповідача згідно листа від 13.02.2015 року за № 473. 20.03.2015 року [PERSON] до Піщанського райсуду була подана заява про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Піщанського районного суду від 08.11.2013 року, яким йому було відмовлено у задоволенні позову до Піщанського РЦ СССДМ з інших підстав. Проте судовим рішенням Піщанського райсуду [PERSON] було відмовлено у задоволенні вказаної заяви на підставі того, що зазначена обставина не є нововиявленою, а новою обставиною, що може бути підставою для подання нового позову. Такий висновок міститься в ухвалах Апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08.2015 року, копію якої він отримав 04.09.2015 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення вимог позивача з підстав викладених в письмових запереченнях, а саме: Обставина, на яку посилається позивач, а саме відсутність розпорядження голови Піщанської РДА про створення робочої групи з вирішення питання відповідності кандидатів на посади фахівців із соціальної роботи кваліфікаційним вимогам, не передбачена жодним нормативно-правовим і була лише ініціативою керівника у колегіальності здійснення прийняття кандидатів на зазначені посади. Крім того, зазначена обставина заздалегідь була відома позивачу, оскільки він неодноразово отримував відповіді Піщанського РЦСССДМ та Піщанської РДА на запити про отримання доступу до публічної інформації. Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2015 року [PERSON] у своїй заяві, обґрунтовуючи вимоги про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, фактично зазначив не нововиявлену, а нову обставину та доказ на її підтвердження. Дана ухвала апеляційного суду Вінницької області набрала законної сили 09.06.2015 року. Про цю нову обставину [PERSON] стало відомо в будь-якому разі не пініше, а фактично раніше 14.08.2015 року, тобто дня постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України. Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України строк на звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору - три місяці з дня, коли особа дізналася, або повинна булав дізнатися про порушення свого права. Якщо [PERSON] стало відомо про нову обставину навіть у серпні 2015 року, то строк звернення до суду має бути не пізніше кінця жовтня 2015 року чи, в кращому випадку - 14.11.2015 року, а його заява датована 02.12.2015 роком. Отже, строк пропущено. Посада фахівця із соціальної роботи не є державною службою і питання прийняття на роботу чи відмову у прийнятті вирішується директором районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді особисто. Дане питання врегульовано пунктом 9 Положення про Піщанський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Можливість працевлаштування позивача залежала в першу чергу від наявності необхідної кваліфікації та особистих якостей, а не вільних робочих місць. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити зі слідуючих підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 22.03.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про його зарахування на вакантну посаду, а саме посаду фахівця із соціальної роботи. Листом РЦ СССДМ від 09.04.2013 року [PERSON] було відмовлено у призначенні на вищевказану посаду. Відмова була аргументована на підставі рекомендації робочої групи, яка на засіданні вирішила, що освіта позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам. Дану відмову [PERSON] вважає необґрунтованою з. 20.03.2015 року [PERSON] до Піщанського райсуду була подана заява про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Піщанського районного суду від 08.11.2013 року, яким йому було відмовлено у задоволенні позову до Піщанського РЦ СССДМ з інших підстав. Ухвалою Крижопільського райсуду від 28 квітня 2015 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2015 року ухвалу Крижопільського райсуду від 28 квітня 2015 року залишено без змін. З даним позовом [PERSON] звернувся до суду 02 грудня 2015 року. Ухвала апеляційного суду Вінницької області набрала законної сили 09.06.2015 року. Про цю нову обставину [PERSON] стало відомо в будь-якому разі не пізніше, а фактично раніше 14.08.2015 року, тобто дня постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України, оскільки саме він звертався до вказаного суду з заявою про скасування ухвали Крижопільського райсуду від 28 квітня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2015 року. Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України строк на звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору - три місяці з дня, коли особа дізналася, або повинна булав дізнатися про порушення свого права. Позивачем зазначений строк пропущений. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Оскільки, в разі пропуску строку в позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обовязки сторін. Суд не находить, що позивачем строк на звернення до суду, пропущений по поважній причині, а тому відмовляє йому в поновленні даного строку, та в задоволенні його позовних вимог повністю. Відповідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Посада фахівця із соціальної роботи не є державною службою і питання прийняття на роботу чи відмову у прийнятті вирішується директором районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді особисто. Дане питання врегульовано пунктом 9 Положення про Піщанський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Можливість працевлаштування позивача залежала в першу чергу від наявності необхідної кваліфікації та особистих якостей, а не вільних робочих місць. Укладання трудового договору потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Крім того, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 березня 2013 року по день винесення судового рішення, оскільки не доведений сам факт вимушеного прогулу, так як позивач ніколи не перебував в трудових відносинах з відповідачем. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed