Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/1179/82/876 від 22.08.2006 року, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 60000,00 доларів США строком до 22.08.2016 року зі сплатою 12% річних. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки, відповідач не дотримувався, не виконував порядку строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що складається з заборгованості по кредиту - 12457,25 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 2957,25 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 1087,57 доларів США, пеня станом на 04.02.2014 року - 3277,76 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що позивач пропустив строк позовної давності, як до основної суми заборгованості, так і до нарахування пені. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши позовну заяву та дослідивши, наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 22.08.2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/1179/82/876 на суму 60000,00 доларів США строком до 22.08.2016 року зі сплатою 12% річних (а.с.5-8). Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки №ІРТ/56-28 на суму 60000,00 доларів США (а.с.60). Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, сторони встановлюють, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Пунктом 3.4 кредитного договору, з підписанням цього договору, у відповідності з чиним законодавством, позичальник доручає кредитору самостійно визначити порядок погашення кредитної заборгованості (кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів та пені). Згідно п.6.5 кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього договору. Як вбачається з наявної в матеріалах справи вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 24.11.2014 року, банком було вжито заходи для досудового врегулювання спору, однак відповідач не відреагував на дану вимогу та не повернув заборгованість за кредитним договором (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконує, чим порушив умови договору, в результаті чого, виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 04.02.2016 року складається з заборгованості по кредиту - 12457,25 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 2957,25 доларів США (208396,45 грн), заборгованість по сплаті відсотків - 1087,57 доларів США (18193,88 грн) та пеня станом на 04.02.2014 року - 3277,76 доларів США (3277,76 грн) (а.с.10-13). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. За правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зв кредитом в розмірі 13544,82 долари США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 04.02.2015 року становить 226590,33 грн (що складається з заборгованості по кредиту - 12457,25 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 2957,25 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків - 1087,57 доларів США), підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів пені в розмірі 3277,76 доларів США, що за курсом НБУ на 04.02.2014 року складає 54833,41 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договору. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України. Згідно ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні. Дана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №909/660/14. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 3277,76 доларів США, задоволенню не підлягають. У своїх запереченнях на позовну заяву представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки, останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 15.09.2006 року, а позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2015 року, крім того, повинно бути застосовано строк позовної давності також і в частині нарахування пені. Однак, суд не погоджується з посиланнями представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до основного зобов'язання оскільки, з наданої представником позивача виписки по рахунку, вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено в жовтні 2013 року, а позов подано до суду 03.04.2015 року, тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви про застосування строку позовної давності до кредитного договору. Застосування строку позовної давності до нарахування пені, не заслуговує на увагу, оскільки, суд у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості по пені відмовляє. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2265,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial