Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі по тексту - позивач за первісним позовом, ПАТ «ОТП Банк») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач за первісним позовом, [PERSON]В.), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 року у розмірі 46392,99 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 37114,63 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 9278,36 доларів США, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.06.2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-701/350/2008 та додаткові договори до нього, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 56347,37 доларів США строком до 06 грудня 2021 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі та додаткових договорів до нього. У порушення умов кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 09.12.2016 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 46392,99 доларів США, а саме: 37114,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 9278,36 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. [PERSON] (далі по тексту позивач за зустрічним позовом) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі по тексту відповідач за зустрічним позовом, ПАТ «ОТП Банк») в якому просила: визнати недійсним кредитний договір № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року; визнати недійсним додатковий договір № 1 від 03 квітня 2009 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнати недійсним додатковий договір № 2 від 05 лютого 2010 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнати недійсним додатковий договір № 3 від 23 липня 2010 року до кредитного Договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнати недійсним додатковий договорі № 5 від 29 лютого 2012 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що документи які підтверджують право та повноваження [PERSON] діяти від імені юридичної особи ЗАТ «ОТП Банк» - сторони кредитного договору - відсутні, а на кредитному договорі № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року міститься печатка Харківського агентства нерухомості, а не печатка ЗАТ «ОТП Банк». З урахуванням викладеного, на думку позивач за зустрічним позовом, за наявності доказів отримання сторонами грошових коштів за кредитним договором є підстави вважати, що таке набуття чужого майна відбулося без достатньої правової підстави, оскільки договір № ML -701/350/2008 від 06 червня 2008 є неукладеним. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що умови кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та додаткових угод до нього суперечать приписам Закону України «Про захист прав споживачів» у звязку з чим, кредитний договір та додаткові договори до нього відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Однак, п. 3 частини № 1 кредитного договору та п. п. 1.4.1.1.2.-1.4.1.1.5 частини № 2 кредитного договору встановлено інший порядок повідомлення про зміну процентної ставки. Так, згідно п. 1.3. кредитного договору та п.п. 1.4.1.1.3.-1.4.1.1.5. частини № 2 кредитного договору інформація щодо розміру плаваючої процентної ставки по кредиту - «FIDR» - розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформаційних стендах; плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов договору в перший банківській день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки із зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату коригування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів; сторони висловлюють цим свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до договору. Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, положення п. 3 частини № 1 кредитного договору та п. 1.4.1.1.2.-1.4.1.1.5 частини № 2 кредитного договору є недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач за зустрічним позовом вважає, що кредитним договором та додатковими договорами до нього встановлені несправедливі умови, які ставлять її у невигідне становище (залежність) порівняно із банком, що є неприпустимим у відповідності ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Такими несправедливими умовами, на думку позивача за зустрічним позовом, є умови про підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. кредитного договору, в односторонньому порядку, що не потребує укладання будь-якого додаткового договору до кредитного договору чи графіку погашення у новій редакції. Не справедливими умовами, на думку позивача за зустрічним позовом, є те, що розмір пені встановленої п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору, згідно якого за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернутих кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, значно перевищує розмір подвійної облікової ставки, встановленої НБУ. Також, позивач за зустрічним позовом вважає, що графік платежів, викладений сторонами у новій редакції відповідно до умов додаткових договорів, суперечить умовам кредитного договору та є несправедливими по відношенню до неї. Зокрема, відповідно до умов п. п. 1.5.1., 1.5.1.3. кредитного договору, які не змінювались у зв'язку з укладенням додаткового договору № 1, встановлено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений графіком платежів. Якщо до сплати процентів з моменту надання кредиту залишається не більше 3 (трьох) банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється у наступному місяці. Тобто, позивач за зустрічним позовом вважає, що з умов кредитного договору, після сплати процентів за кредитом здійснюється погашення відповідної частини кредиту, тобто, мається на увазі тіло кредиту. Однак, при надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов'язань, банк направляє такі кошти для погашення боргових зобов'язань у наступній черговості, крім випадків передбачених кредитним договором: 1) прострочені проценти за користування кредитом, 2) проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту (якщо прострочка матиме місце); 3) прострочена до повернення сума кредиту (якщо прострочка матиме місце); 4) пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочка матиме місце), 5) пеня за не повернення в строк суми кредиту (якщо не повернення матиме місце); 6) строкові проценти за користування кредитом; 7) штраф за не використання кредиту; 8) сума основного боргу за кредитом. Позивач за зустрічним позовом вважає, що повільна сплата основної суми кредиту (тіла кредиту) призводить до того, що споживач сплачує більшу суму по відсоткам за користування кредиту, адже такі відсотки нараховуються на суму заборгованості по тілу кредиту, що призводить до значної переплати порівняно з умовами Договору, на які розраховував Споживач. Представник ПАТ «ОТП Банк», повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором заперечував, просив залишити первістний позов без задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити, визнати недійсним кредитний договір, додаткові договори до нього та графіки платежів до них. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.06.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі банк) від імені якого діяла ПФ «Харківське агентство нерухомості» (далі повірений) в особі [PERSON], що діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 08.01.2008 р. за реєстровим №36, виданої в порядку передоручення ПФ «Харківське агентство нерухомості» на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.12.2007 р. за реєстровим №4600, та Онопченко (після зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON] (далі позичальник) було укладено кредитний договір № ML -701/350/2008 за умовами якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняв кредит у розмірі 56347,37 доларів США, цільове призначення придбання нерухомого майна, зі сплатою процентів за користування кредитом та зі строком повернення кредиту 06.06.2016р. Згідно умов кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка згідно п. 3 частини №1 кредитного договору становить фіксований відсоток (станом на момент укладення кредитного договору встановлений у розмірі 4,25 % річних) + FIDR, де FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості депозитних ресурсів на фінансовому ринку України ставка FIDR може змінюватись (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому сторонами у кредитному договорі. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформаційних стендах. Згідно з п. п. 1.4.1.1.3.-1.4.1.1.5. частини № 2 кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення договору, якщо інше не передбачено договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов договору в перший банківській день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату коригування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловлюють цим свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до договору. Також, згідно п. п. 1.5.1., 1.5.1.1, 1.5.1.3. частини № 1 кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений графіком платежів. Якщо до сплати процентів з моменту надання кредиту залишається не більше 3 (трьох) банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється у наступному місяці. При надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов'язань, банк направляє такі кошти для погашення боргових зобов'язань у наступній черговості, крім випадків передбачених кредитним договором: 1) прострочені проценти за користування кредитом, 2) проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту (якщо прострочка матиме місце); 3) прострочена до повернення сума кредиту (якщо прострочка матиме місце); 4) пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочка матиме місце), 5) пеня за не повернення в строк суми кредиту (якщо не повернення матиме місце); 6) строкові проценти за користування кредитом; 7) штраф за не використання кредиту; 8) сума основного боргу за кредитом. В подальшому, додатковими угодами до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008р. сторони кредитного договору вносили зміни і доповнення. Додатковим договором № 1 укладеним сторонами 03.04.2009 р. до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., зокрема, внесено зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки для розрахунку процентів за користування кредитом на періоди з 06.04.2009 р. до 07.12.2009 р. та з 09.12.2009 р. та викладено графік платежів в новій редакції. Додатковим договором № 2 укладеним сторонами 05.02.2010 р. до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., зокрема, внесено зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки для розрахунку процентів за користування кредитом на період з 08.02.2010 р. до 06.05.2010 р., з 06.05.2010 р. по 08.11.2010 р. та з 08.11.2010р. та викладено графік платежів в новій редакції. Також, додатковою угодою № 2 від 05.02.2010 р. сторони узгодили підвищення процентної ставки до 4% річних за порушення позичальником будь-якого зобовязання за кредитним договором. Додатковим договором № 3 укладеним сторонами 23.07.2010 р. до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., зокрема, внесено зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки для розрахунку процентів за користування кредитом на період з 06.08.2010 р. до 08.11.2010 р., з 08.11.2010 р. до 06.05.2011 р. та з 06.05.2011 р. та викладено графік платежів в новій редакції. Додатковим договором № 4 укладеним сторонами 06.02.2012р. до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., у звязку зі зміною прізвища позичальника внесено зміни щодо сторони кредитного договору позичальника [PERSON]. Додатковим договором № 5 укладеним сторонами 29.02.2012 р. до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., зокрема, визначено нову дату остаточного повернення кредиту 06.12.2021 р. та внесено зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки для розрахунку процентів за користування кредитом на період з 13.03.2012 р. до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором та викладено графік платежів в новій редакції. Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи кредитний договір № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р. сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Кредитний договір підписаний сторонами, а саме: позичальником [PERSON] та уповноваженою особою повіреного банку [PERSON] та скріплений печаткою повіреного банку ПФ «Харківське агентство нерухомості». За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Як вбачається з умов кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка. Згідно умов кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., а саме п. п. 1.4.1.1.-1.4.1.5. плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку 360/365 календарних днів у році. Сторони цим висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до кредитного договору. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку (www.otpbank.com.ua), а також в приміщеннях банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформаційних стендах. Таким чином, зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру плаваючої ставки FIDR не може бути розцінена, як збільшення розміру процентів, встановлених кредитним договором, в односторонньому порядку оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору. Аналігічна позиція викладена і в постанові Верховного суду України від 11.11.2015р. по справі № 6-511цс15. Суд також зазначає, що згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, слід виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), що в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Аналогічна позиція викладена в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до ч. 2. п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміну обліку ставки Національного банку України або в інших випадках. У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. З матеріалів справи, а саме кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. та додаткових договорів до нього №1 від 03.04.2009 р., № 2 від 05.02.2010 р. № 3 від 23.07.2010 р. та №5 від 29.02.2012 р. вбачається, що сторони кредитного договору дійшли згоди, зокрема позичальник погодився, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента + FIDR, та висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни такої плаваючої процентної ставки у звязку з чим змінювались і графіки платежів. Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими. Згідно застереження до п. 1.4.1.5.4 кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. позичальник - як сторона кредитного договору, підписавши його, підтвердив, що викладений у п. 1.4. кредитного договору порядок плати за кредит у цілому, та кожен з його елементів, повністю відповідає волевиявленню сторін. Крім того, відповідно до застереження п.1.4. вказаного кредитного договору сторони також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом підписала кожну сторінку кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р., що є підтвердженням факту ознайомлення її з усіма істотними умовами цього договору. Також, позивач за зустрічним позовом не заперечує факту підписання додаткових договорів № 1 від 03.04.2009 р., № 2 від 05.02.2010 р., № 3 від 23.07.2010 р., № 5 від 29.02.2012 р. до вказаного кредитного договору. Тобто, підписанням кредитного договору та додаткових договорів до нього позичальник підтвердила свою здатність виконувати умови договору, свої права та обовязки, і погоджується з ними. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача за зустрічним позовом було вільним і відповідало його внутрішній волі. Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами були дотримані вимоги Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів» та «Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Згідно наявних в справі матеріалів позичальник [PERSON] здійснювала повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов кредитного договору. При цьому не скористалась наданим їй правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання. За таких обставин позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності в оспорюваному кредитному договорі та додаткових договорах до нього умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про: визнання недійсним кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року; визнання недійсним додаткового договору № 1 від 03 квітня 2009 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнання недійсним додаткового договору № 2 від 05 лютого 2010 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнання недійсним додаткового договору № 3 від 23 липня 2010 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору; визнання недійсним додаткового договору № 5 від 29 лютого 2012 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року та графік платежів до додаткового договору. Щодо первісних позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за неналежне виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06 червня 2008 року суд зазначає наступне. Як було встановлено, 06.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», від імені якого діяла ПФ «Харківське агентство нерухомості» (далі повірений) в особі [PERSON], що діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 08.01.2008р. за реєстровим № 36, виданої в порядку передоручення ПФ «Харківське агентство нерухомості» на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.12.2007 р. за реєстровим № 4600, та Онопченко (після зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON] (далі Позичальник) було укладено кредитний договір № ML -701/350/2008 за умовами якого Банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняв кредит у розмірі 56347,37 доларів США, цільове призначення придбання нерухомого майна, зі сплатою процентів за користування кредитом та зі строком повернення кредиту 06.06.2016р. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом згідно графіків платежів, що є додатком до кредитного договору № ML -701/350/2008 від 06.06.2008 р. Додатковими договорами № 1 від 03.04.2009 р., № 2 від 05.02.2010 р., № 3 від 23.07.2010 р., № 5 від 29.02.2012 р. сторонами вносились зміни та доповнення до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р. та графіків платежів по кредиту, зокрема, зазначеними додатковими договорами були внесені зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки для розрахунку процентів за користування кредитом, а саме: на період з 06.04.2009 р. до 07.12.2009 р. - 9,03% річних, а з 09.12.2009 р. -5,19% річних; на період з 08.02.2010 р. до 06.05.2010 р. 12,69 % річних, з 06.05.2010 р. по 08.11.2010 р. 13,11% річних, а з 08.11.2010 р. 5,61% річних; на період з 06.08.2010 р. до 08.11.2010 р. 13,11% річних, з 08.11.2010 р. до 06.05.2011 р. 13,12% річних, а з 06.05.2011 р. 5,62 % річних; на період з 13.03.2012 р. до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором 4,77 % річних. Крім того, згідно додаткового договору № 5 від 29.02.2012 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 року, викладено нову дату остаточного повернення кредиту 06 грудня 2021 року. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженогопостановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Відповідно до листа НБУ від 15.10.2010р. згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 2.3 гл.2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій , письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ. При цьому відповідно до п. 5.3 гл. 5 Положення № 275 письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «ОТП Банк», правонступником якого є ПАТ «ОТП Банк» має банківську ліцензію №191 на право здійснювати банківські операції на право здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи позивач за первісним позовом ПАТ «ОТП Банк» взяті на себе зобовязання за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р. належним чином виконав та надав позичальнику відповідачу за первісним позовом [PERSON] кредит у розмірі 56347,37 доларів США, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним валютним меморіальним ордером №1 від 06.06.2008р., виданим позичальнику на підставі її [PERSON] заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту №701/350/2008 та кредитної заявки від 06.06.2008 р. (а.с.16, 17, т.1, а.с.4, т.2). Однак, відповідач за первісним позовом [PERSON] зобовязання за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р. та додатковими договорами до нього належним чином не виконувала, у звязку з чим у [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» виникла заборгованість по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом. В звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору банком 17.03.2015 року направлено на її адресу вимогу про усунення порушення, яку [PERSON] не отримала та вимога повернулась до банку з відміткою про закінчення терміну зберігання. У вказаній вимозі банк вказує, що в результаті невиконання умов кредитного договору, [PERSON] не були погашені належні до сплати сума кредиту та проценти, крім того залишились без виконання неодноразові повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищевикладені порушення та на підставі умов кредитного договору, банк вимагає дострокового виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі, а саме сплатити наступні суми: суму кредиту в розмірі 37114,63 доларів США; суму процентів за користування кредитом в розмірі 815,78 доларів США. У відповідності до п. 2.1.5.2 додаткового договору № 5 від 29.02.2012 року до кредитного договору № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 року незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі\~«Вимога»). При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дня отримання вимоги. Пунктом 2.1.5.2 вказаного додаткового договору передбачено, що для цілей відправки вимоги за допомогою засобів поштового звязку, сторони дійшли згоди, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначену в кредитному договорі чи іншу відому банку адресу позичальника, та повернення до банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання позичальником листа з вимогою, з будь-яких причин, зокрема, ухилення позичальника від належного отримання вимоги, з інших причин, тощо, вимога вважається отриманою позичальником на сьомий календарний день з дати відправлення вимоги. Виконання боргових зобовязань в цілому, у випадках неотримання позичальником вимоги, повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з моменту, коли вимога вважається отриманою. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила. З матеріалів справи, а саме виписок по руху коштів по рахунку [PERSON], наявних в справі квитанцій про проведення позичальником [PERSON] платежів по погашенню кредиту, а також наданого Банком детального розрахунку суми заборгованості позивальника за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р. вбачається, що у відповідача перед позивачем станом на 09.12.2016 року склалась заборгованість: 37114,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 9278,36 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Суд не приймає наданий відповідачем за первісним позовом розрахунок заборгованості за кредитним договором № ML-701/350/2008 від 06.06.2008 р., оскільки такий розрахунок не підтверджується наявними в справі виписками по руху коштів по рахунку [PERSON] квитанціями про проведення позичальником [PERSON] платежів по погашенню кредиту. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 46392,99 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у зустрічному позові, судові витрати позивача за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, а витрати позивача за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved