Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи позов тим, що він являється власником вказаного будинку, в якому зареєстрований відповідач [PERSON] , який там не проживає. В судове засідання: - позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву з процесуальних питань, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечвав; - відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, за зареєстрованим місцем проживання поштове повідомлення повернулось не врученим з відміткою «за даною адресою не проживає», заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2020 року постановлено справу розглядати в заочному порядку. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується реєстраційним написом на договорі на надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності за адресою за адресою: [ADDRESS] , укладеного 26.06.1978 р. між [PERSON] та виконавчим комітетом Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, посвідченого 4 грудня 1978 р. та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.07.2004 р.; - за адресою [ADDRESS] , серед інших, з 15.02.2006 р. зареєстрований: [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою від 13.02.2020 р. № 342 виконавчого комітету Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та будинковою книгою для прописки громадян в даному будинку; - відповідач [PERSON] у вказаному будинку за місцем реєстрації не проживає, що стверджується комісійним актом від 13.02.2020 р. обстеження про факт не проживання відповідача, складеного депутатом Добрянської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, в присутності двох свідків та поясненнями цих свідків [PERSON] та [PERSON] кожне від 18.02.2020 р. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Оцінка суду. Враховуючи наведене, те, що право користування житловим будинком у відповідача [PERSON] виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України), те, що на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, те, що останній, за місцем реєстрації, не проживає та втратив з цим місцем достатній та постійний зв`язок, виходячи з того, що право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд знаходить, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved