Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивачка) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком який розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована донька позивачки [PERSON] , [INFO] , але з 2014 року та по теперішній час за вказаною адресою остання не проживає, не оплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні будинку. Зазначає, що відповідачка 2014 року виїхала на постійне місце проживання в м.Твер Російської Федерації, за місцем реєстрації з цього часу не з`являлась, отже позивач може зняти відповідача з реєстрації лише у примусову порядку на підставі судового рішення, оскільки це створює для неї суттєві перешкоди для неї як для власника щодо розпорядження та користування власним майном та сплати комунальних послуг. Відповідач не скористалась правом на подання відзиву. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи їх тими ж доводами, які викладені в позовній заяві, у разі неявки відповідачки просила суд ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, правом на подання відзиву не скористалась. Судом здійснювались виклики відповідачки шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Процесуальні дії у справі. Ямпільський районний суд Сумської області своєю ухвалою від 17.09.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження на 06.10.2021 року. Ухвалою суду від 03.11.2021 підготовче засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду на 25.11.2021. Судове засідання призначене на 25.11.2021 було відкладено до 17.12.2021 у зв`язку із неявкою відповідачки. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу04.06.1996 року, та зареєстрований в Глухівському БТІ за № 17 від 19.03.1996 року (а.с.9-11). Згідно із довідки про склад сім`ї, виданої Дружбівською міською радою Шосткинського району Сумської області від 09.08.2021 №90-Д, [PERSON] яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими значаться: [PERSON] (уповноважений власник), [INFO] ; [PERSON] (чоловік), [INFO] ; [PERSON] (дочка) [INFO] (а.с.13). Згідно із акту обстеження житлових умов від 09.08.2021 року встановлено що [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою місця реєстрації а саме: [ADDRESS] , а з 2014 року проживає в м.Твері Російської Федерації, особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні (а.с.12). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення закріплені в статтях 319 та 321 ЦК України. За змістом частини 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Таким чином, оскільки [PERSON] , [INFO] , понад встановлені строки проживає не за місцем своєї реєстрації, то вона підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житлом, власниками якого є позивач по справі. На підставі статей 319, 391, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved