Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] , [PERSON] просили винести рішення, яким визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . У даній квартирі після реєстрації шлюбу проживав [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.09.2012 шлюб між ними було розірвано із часу розірвання шлюбу відповідач проживає за іншою адресою. По даний час місце проживання відповідача зареєстроване у належній їм квартирі та її реєстрація порушує їхнє право на вільне розпорядження і користування майном як власників квартири. В даний час у них виникла необхідність продати дану квартиру, але реєстрації місця проживання відповідача у квартирі перешкоджає укладенню договору у нотаріуса. Неодноразово в усній формі та письмовій формі 13.07.2020 звертались до відповідача про зняття місця реєстрації, яке вона ігнорує. Ухвалою Крижопільського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у загального позовного провадження. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року продовжено строк підготовчого засідання у цивільній справі. Представник відповідача позов не визнав подавши відзив в якому, зазначив, що шлюб між позивачем та позивачем [PERSON] укладено 20 листопада 2005 року. З часу укладення шлюбу позивач проживала в квартирі [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] , яка відповідно п. 9 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання (затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 35 від 16.01.2003 р.), була зареєстрована за місцем проживання та реєстрації обох батьків. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.09.2012 р. в цивільній справі № 0210/1369/2012 вирішено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.11.2005 р. у відділі РАЦС Крижопільського РУЮ Вінницької області, актовий запис № 76, розірвати. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати в квартирі колишнього чоловіка, оскільки стосунки між ними не були припинені. Разом з ними проживала їх донька [PERSON] [INFO] . З кінця жовтня 2013 року по грудень 2013 року, внаслідок важкої травми хребта, вона проходила довге та складне лікування спочатку в Крижопільській ЦРЛ, потім в Інституті травматології та ортопедії НАМИ України. Після повернення з лікування позивачі створили їй нестерпні умови проживання та видворили її з зазначеної квартири, в наслідок чого вона змінила місце проживання, переїхавши на орендовану квартиру. Донька відповідачки [PERSON] згодом переїхала до неї, не змінюючи місце реєстрації місця проживання. Таким чином, відсутність в квартирі відповідача, де зареєстроване її місце проживання, понад один рік, має поважну причину - не допуск до місця проживання. Просив в позові відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`являвся, був належним чином повідомлений через свого представника в судовому засіданні, клопотання про його виклик судове засідання для надання пояснень сторонами не заявлялись. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу підтримали та просили задовольнити, [PERSON] надала пояснення, що відповідач [PERSON] добровільно виїхала із квартири в жовтні 2013 році, надала на клопотання представника Відповідача оригінал домової книги за квартирою [ADDRESS] , представник [PERSON] заявила клопотання про доручення оригінала вищезазначеної домової книги до матеріалів справи. Також надали пояснення, що їм невідомо чому і за яких обставин [PERSON] [INFO] не була зареєстрована за місцем реєстрації проживання її батьків [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, надали пояснення, що з кінця жовтня 2013 року по грудень 2013 року, внаслідок важкої травми хребта, вона проходила довге та складне лікування, після повернення з лікування позивачі створили їй нестерпні умови проживання та видворили її з зазначеної квартири, проте доказів на підтвердження даної обставини [PERSON] надати не може, та не бажає. Бажання проживати разом із позивачами [PERSON] , [PERSON] наміру не має у зв`язку із неприязними стосунками. На сьогоднішній день фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: смт. Крижопіль, Вінницька область.. Зазначила, оскільки місце реєстрації проживання за [ADDRESS] їй необхідно як фізичній особі - підприємцю, оскільки вона здійснює підприємницьку діяльність в смт. Крижопіль, а задоволення позовної заяви та наступне її зняття з реєстрації може ускладнити її життя та виникає необхідність для пошуку нового місця реєстрації проживання. Крім того пояснила, що завжди вважала, що її дочка [PERSON] [INFO] має зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] , чому та за яких обставин реєстрація місця проживання не було здійснено пояснити не може, завжди вказувала дане місце проживання в усіх медичних закладах, закладах освіти, проте довідки про місце реєстрації доньки не надавала, та в судовому засіданні надати не може. Представник відповідача [PERSON] в судову засіданні зазначив, що заявлені позовні вимоги порушують права неповнолітньої [PERSON] [INFO] , враховуючи, що остання не була зареєстрована за місцем реєстрації проживання її батьків [PERSON] та [PERSON] , та вразі задоволення позовних вимог неможливо буде зареєструвати місце проживання [PERSON] [INFO] за місцем реєстрації проживання її матері [PERSON] в [ADDRESS] . Вислухавши сторони, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідно до п. 3.,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачі [PERSON] та [PERSON] власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.09.2001, який зареєстрований в реєстрі за №1-621 (а.с. 18). Відповідно до заочного рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.09.2012 справа № 0210/1369/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 листопада 2005 року у відділі РРАЦС Крижопільського РУЮ Вінницької області, актовий запис № 76 розірвати. Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу відповідачу залишити « [PERSON] ». Судове рішення набрало законної сили 31.10.2012 року. (а.с. 12) Згідно листа від 13.07.2020 позивачі звертались до відповідача з проханням про знятись добровільно з місця реєстрації у вказаній квартирі, адресований за адресою: [ADDRESS] , із повідомленням про вручення з проставленною відміткою «вручено», дата 17.07.2020 року. (а.с. 19, 21) Відповідно до листів Крижопільської селищної ради адресованих адвокатам Глушковій О.І. від 22.10.2020 року № 02-24/582 та адвокату Близнюку В.В. від 22.10.2020 року № 02-24/583 [PERSON] [INFO] на території селищної ради не зареєстрована, іншими матеріалами про [PERSON] селищна рада не володіє (а.с. 74, а.с. 80). Свідоцтвом про народження від 27 березня 2006 року серія [NUMBER] підтверджується що [PERSON] народилась [INFO] у смт. Крижопіль, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 73). Відповідно до довідки Крижопільської селищної ради № 2879 від 10.07.2020 [PERSON] [INFO] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] і скалад її сім`ї зареєстрованих такий: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; син- [PERSON] [INFO] ; колишня невістка- [PERSON] [INFO] (а. с. 11). Відповідно до Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS] зазначена [PERSON] [INFO] із відміткою, що місце проживання зареєстроване за адресою 06.01.1989 року; [PERSON] [INFO] із відміткою що місце проживання зареєстроване за адресою 03.10.2003 року; [PERSON] [INFO] із відміткою, що місце проживання зареєстроване за адресою 19.05.2006 року (а. с. 81-98). Згідно ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квратири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені у частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною другою статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилися в будинок і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У постанові у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд встановив, що відповідач вселилася у квартиру [ADDRESS] , як члени сім`ї співвласника квартири [PERSON] .. Доказів того, що після розірвання шлюбу за рішенням суду, починаючи з жовтня 2013 року вона веде спільне господарство, проживає однією сім`єю із власником будинку і є членами його сім`ї суду не надано, підтвердження наявності судових спорів між сторонами щодо порядку користування спірною квартирою та доказів вчинення Відповідачу перешкод у користуванні спірною квартирою останньою не надано, доказів про примусове видворення із займаної квартири Відповідачем не надано та під час судового розгляду підтвердження не здобуто. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратив право користування житловим приміщенням. Щодо посилання представника відповідача що заявлені позовні вимоги порушують права неповнолітньої [PERSON] [INFO] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Клопотання із сторони позивачів про залучення [PERSON] 13.03.2006 року та уточнення позовних вимог не заявлялись, відповідачем зустрічних позовних вимог щодо порушених прав чи оспорюваних інтересів щодо неповнолітньої особи не подавались. [PERSON] не є учасником справи. Як вбачається із матеріалів справи місце реєстрації проживання [PERSON] [INFO] не зареєстроване у квартири [ADDRESS] , інших доказів в судовому засіданні в порядку ст. 81 ЦПК України не здобуто сторонами не надано. Відповідно до листа, служби у справах дітей Крижопільської районної Державної адміністрації Вінницької області від 05.11.2020 № 395 наданого адвокату [PERSON] щодо надання висновку стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] остання повідомляє, що питання реєстрації місця проживання дитини не належить до повноважень служби у справах дітей, даний лист ніким не скасований та не оспорювався. Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до статті 160 Сімейного кодекс України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до свідоцтва про народження від 27 березня 2006 року серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] досягла чотирнадцяти років [INFO] до цього часу, будучи неповнолітньою, має право визначати місце свого проживання, і також за адресою місцезнаходження житла, що належить її батькові [PERSON] , право користування квартирою [PERSON] [INFO] сторонами не було предметом спору та під час судового розгляду сторонами не оспорювалось. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: Відповідо до ч.1, 2 ст. 141 Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До закінчення судових дебатів Представником Позивачів адвокатом Глушковою О.І зроблено відповідну заяву та на підтвердження надано договір про надання правової допомоги б/н від 30 липня 2020 року із наданим актом приймання - передачі робіт (надання послуг) на суму 8000,00 грн. із підтвердженням оплати на суму 4000,00 грн. У зв`язку з вищевказаним, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved