Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Рух справи 25.05.2020 до Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з держави Україна шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Казначейської служби 4 173,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28.05.2020 вказану позовну заяву передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.08.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження). Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 186 від 05.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження новим складом суду. Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2019 о 10:38 інспектором роти № 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Молодцовим А.О. було винесено постанову серії ЕАК №1535013 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито вчинене адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 у справі № 641/7879/19 скасовано постанову ЕАК №1535013 від 19.09.2019, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито. Вказана постанова набрала законної сили 08.01.2020, після відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі № 641/7879/19. Внаслідок незаконного накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, постановою ЕАК №1535013 від 19.09.2019, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації і яка підлягає відшкодуванню, з огляду на наступне. Внаслідок незаконного накладення штрафу відповідно до постанови ЕАК №1535013 від 19.09.2019, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному: -позивач є адвокатом. За час провадження адвокатської діяльності останнім було напрацьовано відмінну ділову репутацію серед колег та клієнтів. Факт порушення адвокатом норм чинного законодавства є недопустимим та негативно впливає на його репутацію та імідж; -винесення постанови, яка в подальшому була скасована через її неправомірність та необґрунтованість, свідчить про незаконність дій поліцейського, викликає відчуття розчарування в досягненнях держави, що завдало позивачу моральних страждань, як небайдужому громадянину України; -під час судового оскарження відповідної постанови позивачем було витрачено свій особистий час на підготовку позовної заяви, відповіді на відзив, поїздок до суду, понесені певні витрати пов`язані з цим, що очевидно свідчить про прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, що також завдало моральних страждань. З урахуванням викладеного, враховуючи строк з моменту винесення постанови до її скасування, розмір завданої йому шкоди оцінює в одну мінімальну заробітну плату станом на 2019 рік, що складає 4 173,00 грн. Щодо правової позиції відповідачів 16.10.2020 від відповідача 1 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив на позов обґрунтований тим , що висновки Комінтернівського районного суду м. Харкова викладені у рішенні від 14.11.2019 по справі № 641/7879/19, яким було скасовано постанову, зводяться до оцінки доказів зібраних інспектором Молодцовим А.О. та недотримання останнім процедури розгляду справи. Вказаним рішенням суду не була встановлена відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача, суд не посилався на ч. 1 ст. 247 КУпАП, як підставу для скасування постанови, отже обставини скасування постанови, не є реабілітуючими і не свідчать про відсутність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення. Зазначається, що позивач стверджує, що моральна шкода полягає в тому, що ним було витрачено свій особистий час на підготовку позовної заяви та інших документів, що свідчить про прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало останньому моральних страждань, однак, такі доводи є необґрунтованими, оскільки участь у розгляді справи приймав представник позивача, за відсутності самого позивача. Крім того, вказує, що позивачем не доведено виникнення моральної шкоди, заподіяння такої шкоди, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, не надано обґрунтований розрахунок стягуваної суми, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 16.10.2020 від відповідача 2 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову. Такі вимоги Казначейської служби обґрунтовані тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України та інших актів законодавства, Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Крім того, зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищеною і не відповідає дійсності. Щодо відповідей на відзиви 02.11.2020 від позивача до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій позивач зазначає, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає застосуванню у даній справі. Так, п. 4 абз. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування шкоди в розмірі і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, серед іншого, закриття справи по адміністративне правопорушення. Вказує, що така позиція, випливає, в тому числі і з судової практики в аналогічних спорах, в яких Верховний суд у подібних правовідносинах застосовує норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: постановах Верховного Суд від 05.02.2020 по справі № 640/16169/17, від 27.03.2019 по справі № 397/1745/14-ц. 16.11.2020 від позивача до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якому позивач зазначає, що посилання відповідача 2 на недоведеність незаконності дій відповідача 1 є необґрунтованими. Зазначає, що Державною казначейською службою України в обґрунтування своїх тверджень не зазначено жодного фактичного доказу та не спростовано обставин викладених позивачем. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 у справі № 641/7879/19 за позовом [PERSON] до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 6 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Молодцова А.О. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позов задоволено та скасовано постанову ЕАК № 1535013 від 19.09.2019, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито (а.с. 5). Вказана постанова набрала законної сили 08.01.2020, після відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі № 641/7879/19. (а.с. 6). Позивач стверджує, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано моральну шкоду, яка проявилась у стражданнях через порушення звичних для нього укладу життя, життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема оспорювати незаконну постанову, ходити по судах та доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованих правопорушень. Мотиви суду Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 64, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Подібний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26.02.2020 у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, від 22.11.2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, як вже зазначалось не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. В постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 у справі № 641/7879/19 (а.с. 4-5), яке набрало законної сили 08.01.2020 справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій. Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання. У цьому випадку застосовуються визначені ст. 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення ст. 1167 ЦК України. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18). Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, був вимушений доводити свою правоту у суд. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». Зокрема, суд враховує доводи позивача про те, що він є адвокатом (а.с. 8) та притягнення його до адміністративної відповідальності могло вплинути на його ділову репутацію. Крім того, під час оскарження відповідної постанови позивачем було витрачено особистий час та понесені певні витрати пов`язані з цим, що очевидно свідчить про прикладення додаткових зусиль для організації життя. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не брав участі у розгляді справи особисто, а його інтереси представляв інший адвокат, а понесені витрати є судовими витратами в межах розгляду справи № 641/7879/19, з огляду на наступне. Так, право позивача скористатись своїм правом на правову допомогу, не свідчить про те, що останній не витрачав час для оскарження постанови ЕАК №1535013, зокрема, часу на пошуки представника та укладення ним договору та інше. Суд погоджується, що витрати понесені позивачем в межах розгляду справи № 641/7879/19 є судовими витратами в межах справи № 641/7879/19. Однак, позивач у даній справі не просить стягнути судові витрати понесені ним у зв`язку з розглядом справи № 641/7879/19, а заявив до стягнення моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу. Водночас, при ухваленні даного рішення, суд враховує правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, та вважає, що в даному випадку спричинена позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України. Так, ст. 1176 ЦК України визначає спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173,1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Виходячи з положень Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінального процесуального кодексу України, Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, до функцій якого належить, зокрема, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. У зв`язку з цим підстав для застосування в даному випадку положень ст. 1176 ЦК України немає. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: approved