Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд із позовною заявою в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування ліжко-місцем у гуртожитку №2 на вул.Угорській у м. Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок №2 по вул.Угорській в м.Львові був переданий у власність територіальної громади м.Львова від НВК «Полярон» 27.10.2009 р. Згідно рішення Львівської міської ради №490 від 29.04.2001 року «Про завершення впорядкування проживання мешканців будинку №2 по вул.Угорській в м.Львові» передбачено утворення двох містобудівних одиниць (житловий будинок та гуртожиток). Гуртожиток заплановано розмістити в лівому крилі будівлі. Відповідач зареєстрований в гуртожитку без зазначення номера кімнати. Актами ЛКП «Житловик-С» на обслуговуванні якого знаходиться будинок встановлено, що відповідач не приживав у даному будинку, в тому числі понад шість місяців, хоча згідно з даних копії паспорта громадянина України відповідача такий надалі залишається зареєстрований за спірною адресою, а відтак просить позов задовольнити повністю. Представник позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, у письмових поясненнях заперечив проти позову та зазначив, що за спірною адресою не приживає оскільки був знятий з реєстрації за рішенням Сихівського районного суду м.Львові від 28.12.2009 р. Після того як таке рішення суду було скасовано апеляційною інстанцією, його поновили в реєстрації 24.12.2015 року. Однак на неодноразові звернення про виділення йому житлової кімнати для проживання та укладення з ним договору найму, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради ухиляється від поновлення його статусу мешканця гуртожитку. Це є причиною через яку він не може проживати в [INFO], оскільки немає де. Просив виділити йому кімнату №608 в якій проживав до зняття з реєстрації. Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялися про місце та час слухання справи, а відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлених цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до змісту ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Доказуванню підлягають обставини передбачені ст. 72 ЦК України, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою [INFO] гуртожиток, з 17.08.1989р., що вбачається з довідки виданої ЛКП «Житловик-С» (а.с.5) та копії паспорта громадянина України [PERSON] серії КА №800330 (46-51). Згідно рішення виконкому Львівської міської ради від 09.03.2007р. №139 гуртожитку для проживання сімей виробничого обєднання «Полярон» по вул.Угорській,2, що в м.Львові надано статус житлового будинку. Ухвалою 4-ї сесії 5-го скликання Львівської міської ради №721 від 29.03.2007р. даний гуртожиток від виробничого обєднання «Полярон» передано у власність територіальній громаді м.Львова. Відповідно до актів ЛКП «Житловик-С» від 28.12.2015р., 27.01.2016р., 10.02.2016р., 16.03.2016р., комісією з виходом на місце за адресою вул.Угорська,2 встановлено що [PERSON] зареєстрований але фактично не проживає за даною адресою.(а.с.6-9). Дані обставини позивач вважає підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул.Угорській,2 в м.Львові. Судом також встановлено, що як вбачається із відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у Львівській області від 15.06.2016р., [PERSON] був зареєстрований за спірною адресою та знятий з реєстрації 16.04.2010р. в Львівську область Яворівський район с.Чернилява по рішенню суду (а.с.16). Дана обставина підтверджується і відміткою в паспорті відповідача (а.с.50). Факт зняття відповідача з реєстрації був обумовлений рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.12.2009 року по справі №2-2454/2009р. за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], третя особа: ЛКП «Новий Львів», ВГІРФО Сихівського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області про визнання втративши право на житло та зняття з реєстрації. (а.с.32-33). Зокрема за рішенням суду [PERSON] визнано втративши право на користування приміщенням у квартирі [ADDRESS] та знято з реєстрації з цієї адреси. Дане рішення суду відповідачем було оскаржене. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.08.2012 року, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28.12.2009 року скасоване та постановлено нове за яким у задоволенні вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.12.2012р. рішення від 30.08.2012р. залишено без змін. З матеріалів справи вбачається, що з часу зняття [PERSON] з реєстрації він фактично був позбавлений позивачем можливості проживати в [INFO], оскільки він був позбавлений житлової кімнати. З цього часу він дійсно не проживає у спірному приміщенні. На неодноразові письмові звернення до Сихівської районної адміністрації, щодо відновлення його реєстрації на підставі рішень судів укладення договору найму житлового приміщення, отримував відповіді без належного результату (лист від 11.04.2013р. №34-677, 01.10.2013р. №34-1950, 15.10.2013р. №34-2033 а.с.61,62,63). В подальшому рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.12.2013 року було відмовлено Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради в задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по вул.Угорській,2 в м.Львові. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.02.2014 року рішення суду залишено без змін. З 2014 року відповідач неодноразово звертався до Сихівської районної адміністрації з наданням йому можливості проживати в [INFO], однак жодного реагування з боку позивача не було (лист від 01.07.2014 №34-1264, 29.08.2014р. №34-1703, 05.01.2015р. №34-1, 30.11.2015р. №34-3080). У листі Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 31.12.2015р. №34-3525 (а.с.67) повідомлено відповідача про поновлення йому реєстрації в будинку №2 по вул.Угорській в м.Львові з 24.12.2015 року на виконання рішення судів. З відповіді від 14.03.2016р. №3405-364 вбачається, що питання стосовно виділення [PERSON] кімнати для проживання в будинку №2 на вул.Угорській в м.Львові перебуває на розгляді в районній адміністрації, про результат буде повідомлено до 15.04.2016р.(а.с.68) Отже, як вбачається з матеріалів справи акти ЛКП «Житловик-С» (а.с.6-9) складені в період розгляду Сихівською районною адміністрацією звернення [PERSON] про отримання житлової кімнати для проживання в [INFO]. Таким чином, відповідач не проживає у [INFO], через безпідставні звернення Сихівської районної адміністрації з позовами в суд про визнання його втратившим право на проживання та довготривалий розгляд його звернень, що слід вважати поважними причинами, оскільки такі не були повязані з доброю волею самого відповідача. Суд вважає, що за вище перелічених обставин, не проживання відповідача у спірному приміщенні понад шестимісячний строк без поважних причин, позивачем не доведено, відтак права позивача не порушені, тому підстав у застосуванні ст.ст.71,72 ЖК УРСР нема, у задаовленні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК УРСР та

Outcome: dismissed