Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Купенко Максим Сергійович , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним окремих пунктів договору позики. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 16 серпня 2019 було укладено договір позики № 96953 на суму 3 000 гривень на споживчі потреби із строком повернення позики 14.09.2019, зі сплатою процентів 0,01 % в день від поточного залишку позики, комісії 1,9% в день від початкового розміру позики (п. 1.1.2.2. Договору позики). На думку позивача визначений п. 5.3. Договору позики обов`язок позичальника сплатити позикодавцю комісійну винагороду в розмірі 1,9% в день від початкового розміру позики та в розмірі 3,0% в день від суми позики в разі несвоєчасного виконання зобов`язань за договором за кожен день прострочення (тобто, понад 50% суми позики, а саме в 10,95 разів більше від суми позики) відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою і не відповідає нормам вказаної статті. Крім того, пункти 1.1.2.2. та 5.3. Договору позики, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію без зазначення, за які саме послуги кредитора позичальник зобов`язаний сплачувати комісію не відповідають положенням статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки, як вказує позивач, ним на основі оспорюваних пунктів договору позики було сплачено на користь відповідача 6845,48 гривень (з яких 400.00 гривень сплачено 04.10.2019, 3745,78 гривень - 10.10.2019, 1200,00 гривень - 04.01.2020, 1500,00 гривень - 30.01.2020) в рахунок сплати комісії, то зважаючи на недійсність положень п. 1.1.2.2. та п. 5.3. договору позики № 96953 від 16.08.2019 року, доцільним є віднесення зазначеної вище суми на погашення заборгованості [PERSON] за договором позики в наступному порядку: - 16,56 гривень - спрямувати на погашення заборгованості за процентами; - 3000,00 гривень - спрямувати на погашення основної заборгованості (тіла позики). Одночасно, 3828,92 гривень має бути стягнуто з відповідача на користь позивача, зважаючи на сплату на користь кредитора зазначеної суми надлишково (переплата за договором позики - як наслідок, 3828,92 гривень отримані відповідачем без правових підстав). За таких підстав, позивач просить визнати недійсним з моменту укладення пункт 1.1.2.2 та пункт 5.3 договору позики № 96953 від 16.08.2019 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» та [PERSON] ; сплачені [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» кошти за договору позики № 96953 від 16.08.2019 в сумі 3016,56 гривень в рахунок оплати комісії, зарахувати в рахунок оплати: -16,56 гривень - процентів за користування сумою позики за період з 16.08.2019 до 10.10.2019; - 3000,00 гривень - основної заборгованості (тіла позики).; вирішити питання про розподіл судових витрат. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. 02 серпня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільної справи за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Купенко Максим Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним окремих пунктів договору позики, відмовлено, про що судом постановлено ухвалу. Стислий виклад позиції відповідача 12 липня 2021 року відповідач ТОВ «ФК «Гелексі» подав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми в їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. Внаслідок відображення у графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Таким чином, укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Також відповідач зазначає, що встановлена договором позики комісія (комісійна винагорода) не є компенсацією за невиконання позивачем договірних зобов`язань, а тому при укладенні спірного договору не були порушені норми п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Інші аргументи учасників справи 26 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, якою сторона позивача заперечує проти пояснень наданих представником відповідача у відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що останні не обґрунтовують встановлений договором розмір реальної річної процентної ставки в межах чинного законодавства. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 16 серпня 2019 року між [PERSON] , як позичальником, та ТОВ «ФК «Гелексі», як позикодавцем, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем укладено електронний договір позики №96953, за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошові одиниці України - гривні, в сумі та строк: - сума позики 3000,00 грн. (п.п. 1.1.1.); - плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики (п.п. 1.1.2.1.); комісії складає 1,9% в день від початкового розміру позики відповідно до п.п. 1.1.1. Договору (п.п. 1.1.2.2.). Пунктом 5.3. Договору позики визначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. 10.10.2019 між відповідачем та позивачем укладена Додаткова угода №1 до Договору позики, якою строк повернення позики встановлений до 08.11.2019 та викладено Графік платежів у новій редакції. Предметом розгляду в даній справі є вимоги, в тому числі, про визнання недійсним з моменту укладення пункту 1.1.2.2. та п. 5.3. Договору позики №96953 від 16.08.2019р., з огляду на невідповідність їх п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положенням статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів, так як, на думку позивача, вони містять несправедливі умови; ними встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію без зазначення, за які послуги кредитора позичальник зобов`язаний її сплачувати; а також як такі, що вводять в оману. Так, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст 536 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч.ч. 1,2 ст. 1054, ч.ч. 1,2, ст. 1056 Цивільного кодексу України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Законодавством у сфері відносин позики і кредитування не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови Договору позики про комісію врегульовані сторонами у відповідності до положень ст.ст. 6, 626-628 ЦК України. Закріплене п. 5.3. Договору позики підвищення розміру комісійної винагороди до 3,0 %, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановленні договором позики строки, не суперечить ст. 61 Конституції України, Цивільному кодексу України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та провадження користування позиковими коштами понад встановленні договором позики строки. Норми Цивільного кодексу України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Умови договору позики погодженні сторонами до його укладання, викладенні в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображенні у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. Внаслідок відображення у Графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Через особливість укладання договору позики в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», виключається прямим контакт позичальника з позивачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Таким чином, укладання договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства. Умови договору позики не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача і не є несправедливими. Принцип рівності сторін не порушений укладанням договором позики. У зв`язку із наведеними оспорюванні пункти договору позики не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а протилежні доводи позивача є безпідставними. Оскільки оспорюваний позивачем договір позики не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до статей 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору конрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання умов договору позики (підпункти 1.1.2.2. та пункт 5.3.) недійсними, підстави для зарахування сплачених позивачем коштів у рахунок оплати за Договором позики № 96953 від 16.08.2019 року в сумі 3 016,56 гривень відсутні, так само як і для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 3 828,92 гривень як надлишково сплачених за Договором позики №96953 від 16.08.2019 року. Разом із тим, згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed