Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі «Позивач»), звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] (надалі «Відповідачі»), в якому просить стягнути з Відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 132129,72 доларів США, що за курсом 23,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2015 року складає 3111654,95 грн. за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, яка складається з: 39556,30 доларів США заборгованість за кредитом; 8,42 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 86263,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 10,62 доларів США штраф (фіксована частина), 6291,39 доларів США штраф (процентна складова) 04 квітня 2016 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідачів та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 21 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено Кредитний договір № IFIWG40000007017 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі (надалі Кредит), а Позичальник зобовязується прийняти Кредит, використати та повернути Кредит в сумі 250000, 00 грн., а також сплатити Проценти за користування кредитом 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструмент у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Згідно з пунктами 1.3 Кредитного договору, кредит в сумі 250000,00 грн. на поліпшення якості окремої квартири; строк кредитування 21.04.2023 року . Відповідач [PERSON] звернулася до Позивача із заявою про переведення кредитного договору № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, з валюти «гривня» в валюту «Долар США» та конвертувати залишок заборгованості в долар США (а.с. 17). Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 54231,61Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року між ПАТ ПРИВАТБАНК, [PERSON]. та [PERSON] укладено договір поруки (а.с.25-26). Відповідно до п.5 Договору поруки Позивачем направлялась на адресу відповідачів письмова вимога із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором (а.с.9). Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в кредитному договорі № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, шляхом перерахування суми кредиту у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Позивач в позовній заяві, не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, Відповідач належно їх не виконував, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, (а.с.4-7). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, належним чином та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, заборгованість Відповідача станом на 25.03.2015р. становить 132129,72 доларів США, з яких: 39556,30 доларів США заборгованість за кредитом; 8,42 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 86263,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 10,62 доларів США штраф (фіксована частина), 6291,39 доларів США штраф (процентна складова) Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, в розмірі 132129,72 доларів США , що складає 3111654,95 грн. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № IFIWG 40000007017 від 21 квітня 2008 року, в розмірі 132129,72 доларів США , що в еквіваленті до національної валюти станом на час винесення рішення у справі складає 3111654,95 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved