Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі «Позивач», ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13266,60 грн. за кредитним договором № б/н від 28 листопада 2008 року, яка складається з: 1490,88 грн. заборгованість за кредитом; 8205,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 619,84 грн. штраф (процентна складова). В резолютивній частині позовної заяви Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], подав письмові заперечення на позов, за змістом яких посилався на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даним позовом, та наполягав на відмові в задоволенні позову з цієї підстави. Крім того, в запереченнях на позов Відповідач посилався на те, що стягнення штрафу і пені за порушення виконання зобовязання суперечить вимогам статті 61 Конституції України. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, заперечення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі Заяви № 1106060200078296169 від 28 листопада 2008 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, якими визначено умови, на яких ПАТ «Приватбанк» пропонує клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані в Заяві і в Памятці клієнта, належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином, Клієнт надає свою згоду, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку в сумі 1700,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Позичальник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за Заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28.11.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.10.2015 року (а.с. 3-4). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором № б/н від 28.11.2008 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором № б/н від 28.11.2008 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 31 жовтня 2015 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість 13266,60 грн. за кредитним договором № б/н від 28 листопада 2008 року, яка складається з: 1490,88 грн. заборгованість за кредитом; 8205,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 619,84 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за договором №б/н від 28.11.2008 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором №б/н від 28 листопада 2008 року в розмірі 13266,60 грн. Стосовно посилання Відповідача на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даним цивільним позовом, Суд звертає увагу на наступне. Як випливає зі змісту Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.11.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.10.2015 року (а.с. 3-4), у спірних кредитних правовідносинах заборгованість за кредитом виникла та почала обліковуватися з 26 серпня 2012 року; заборгованість за процентами виникла та почала обліковуватися з 25 серпня 2012 року; заборгованість за пенею виникла та почала обліковуватися з 01 травня 2013 року. Крім того, зі змісту останньої графи вищевказаного розрахунку вбачається, що останній платіж по кредиту в сумі 250,00 грн. було здійснено Відповідачем 24 квітня 2013 року. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Так, як встановлено Судом з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду 03 грудня 2015 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). В той же час, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи те, що 24 квітня 2013 року Відповідачем було здійснено останній платіж по кредиту в сумі 250,00 грн., Суд приходить до висновку про те, що у спірних кредитних правовідносинах строк позовної давності переривався моментом вчинення даного платежу. Враховуючи вищевикладене та факт переривання строку позовної давності 24 квітня 2013 року, звернувшись до суду з даним цивільним позовом 03 грудня 2015 року, Позивачем не було пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, а, відтак, в цій частині заява Відповідача про застосування строку позовної давності як підстави відмови в задоволенні позову є необґрунтованою. Стосовно стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в сумі 2700,00 грн., Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені застосовується позовна давність в один рік. Зі змісту наданого суду розрахунку вбачається, що пеня розрахована за період, починаючи з 01 травня 2013 року. Відтак, з урахуванням встановленого законом строку позовної давності щодо стягнення пені, Судом зі змісту наявного в матеріалах справи розрахунку встановлено розмір пені в межах річного строку звернення до суду, яка підлягає стягненню з Відповідача, в сумі 1300,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені слід відмовити у звязку з пропуском Позивачем строку звернення до суду в цій частині. Необґрунтованими є посилання Відповідача в письмових запереченнях на позов на подвійність його відповідальності в разі стягнення штрафу та пені, оскільки штраф та пеня не є рідними видами юридичної відповідальності, а окремими формами цивільно-правової відповідальності, застосування яких одночасно не суперечить вимогам закону з огляду на закріплений чинним цивільним законодавством України принцип свободи договору. Оскільки умовами кредитного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, передбачено як стягнення штрафу, так і пені, Суд не вбачає порушень з боку Позивача в частині нарахування штрафу та пені (в межах строку позовної давності в один рік) у спірних правовідносинах. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, положення Заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг і Тарифами, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором №б/н від 28 листопада 2008 року в частині заборгованості за кредитом в розмірі 1490,88 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8205,88 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1300,00 грн., штрафу у розмірі 250,00 грн. (фіксована частина) та 619,84 грн. (процента складова), що загалом становить 11866,60 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг в частині кредиту та відсотків за користування ним у зазначеному розмірі. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення пені в розмірі 1400,00 грн., вимоги щодо стягнення якої заявлено поза межами строку позовної давності) слід відмовити. Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 листопада 2008 року у розмірі 11866,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1089,50 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: partial