Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2020 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів - задоволено частково. Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідачем подано заяву про вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, де просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №314/1120/20, яким покласти на [PERSON] , понесені [PERSON] витрати на надану правничу допомогу адвокатом Фофановим Ярославом Леонідовичем в розмірі 502,51 грн. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, вирішуючи питання розподілу судових витрат керується ст.141 ЦПК України та виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За визначенням ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Перш за все, суд звертає увагу на те, що питання судових витрат на професійну правничу допомогу вирішено в судовому рішенні від 16.11.2020 року в межах поданих до суду доказів, зокрема відносно Договору про надання правової допомоги №12 від 27.05.2019, що з урахуванням принципу правової визначеності (resjudicata) (справ ЄСПЛ «Гудвін проти Сполученого Королівства»,п. 33) унеможливлює перегляд вже вирішених правових питань. Відповідач в обґрунтування поданої заяви посилається на: 1. Копію платіжного доручення на суму 502,51 грн. від 14.10.2020; 2. Копію Додаткової угоди №1 від 16.11.2020р. до договору; 3. Копія Акту виконаних робіт від 16.11,2020р. до додаткової угоди №1 до договору №12. Аналіз платіжного доручення №Р24А818962516А76431 на суму 502,51 грн. від 14.10.2020 свідчить про те, що платником грошових коштів не є відповідач - [PERSON] , розділ платіжного доручення платник визначає платника - [PERSON] . Суд вважає неприйнятним обґрунтування розміру витрат, шляхом укладення додаткових угод та актів виконаних робіт, складених після сплати грошової суми та зміну істотних умов договору (визначення вартості послуг) після надання таких послуг. Одночасно, суд звертає увагу, що додаткова угода від 16.11.2020 та акт виконаних робіт від 16.11.2020 складено в день ухвалення судового рішення (16.11.2020), та враховує, те, що відповідач був присутнім 16.11.2020 в залі судового засідання. Зазначені дії не співвідносяться із завданням та основними засади цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України), зокрема принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права, можуть мати ознаки зловживання матеріальним (відносно ціни договору на правову допомогу) та процесуальним правом (подання розрахунку розміру правової допомоги до суду) та містити передумови свавілля в контексті принципів змагальності та рівності у цивільному судочинстві. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та відмову в її задоволенні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed