Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.09.2006 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них 28.10.2013 року народилася дочка [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що він та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів на сімю. Сторони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносити, однак, виявилося, що подальше проживання однією сімєю є неможливим. Між ними продовжують виникати сварки, скандали, протиріччя в питаннях побуту та ведення домашнього господарства, вони спільно не проживають. Відповідач повністю ігнорує обов'язки дружини. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, суперечить інтересам позивача. Тому він просить цей шлюб розірвати, малолітню дочку після розірвання шлюбу залишити проживати з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 20.12.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 20.12.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 02.09.2006 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №417 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В звязку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін суд вважає, що ця вимога заявлена безпідставно. Прізвища сторін в зв'язку з укладенням шлюбу не змінювались. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial