Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 23.07.2010 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 28.08.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого він отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 26.04.2017 року має заборгованість - 18703,48 грн., яка складається з наступного: 5732,51 грн. - заборгованість за кредитом; 5928,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5675,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 866,83 грн. - штраф (процентна складова). У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена. ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2010 року у розмірі 18703,48 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, також надав відповідь на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Вважають, що вимоги позовної заяви не доведені належними і допустимими доказами. Так, відповідач не заперечує, що 23.07.2010 року він підписав заяву б/н згідно якої отримав кредитну карту «Універсальна», дія картки була до 08.2013 року. Однак, він не погоджується, що 28.08.2013 року йому було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Універсальна Gold», та відкрито картковий рахунок, згідно якого він отримав кредит в розмірі 9500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом». Оскільки він не звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» і не укладав договір від 28.08.2010 року. Крім того, з позовної заяви і з підсумку в розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON], станом на 26.04.2017 року має борг по картковому кредитному договору в сумі 18703,48 грн., однак, суми, наведені в самому розрахунку, не відповідають сумам, що зазначені в підсумку до нього і сумам в позовній заяві. Так, відповідно до розрахунку в графі «складова заборгованості за наданим кредитом» і в графі «заборгованість за наданим кредитом» зазначена загальна сума - 16357,75 грн. В графах «сальдо за нарахованими відсотками» і «загальне сальдо за нарахованими відсотками» зазначено - 0. Пеня взагалі нарахована в чотирьох графах, і в графі «загальне сальдо за нарахованою пенею» зазначена сума - 978,90 грн. Таким чином, суми, що зазначені в підсумку розрахунку і в позові до стягнення не відповідають самому розрахунку заборгованості. Також, банком не доведено належними та допустимими доказами що позовні вимоги заявлені ним в межах строку позовної давності. Оскільки у відповідності до правової позиції Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, ст. 257, 261 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Тобто, до закінчення строку дії картки банк має право вимагати погашення лише прострочених платежів. А вже на момент закінчення останнього дня дії картки банком може бути подано вимогу щодо стягнення всіх щомісячних платежів (суми боргу), але термін погашення (прострочення) яких не перевищує трирічного строку до останнього дня дії картки. Однак, на підтвердження заявлених вимог, про стягнення грошових сум, в межах строку позовної давності, строк дії картки, і таким чином строк повного погашення кредиту, банком ані в позовній заяві, ані в договорі, ані в додатках до нього, всупереч вимогам ст. 80, 81 ЦПК України, не зазначено. Тому вважає, що на день подання позовної заяви до суду, сплив строк позовної давності щодо стягнення прострочених щомісячних платежів, і позивачем в обґрунтування дотримання даного строку не долучено жодних належних і допустимих доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» для отримання кредиту та підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг № б/н від 23.07.2010 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». (а.с.6) Згідно змісту вказаної заяви, підписаної [PERSON], останній погодився, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Умови і Правила надання банківських послуг викладені на банківському сайті. (а.с.6) З наданого банком Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та на якому відсутній підпис [PERSON], базова процентна ставка в місяць становить 3,0 %, тобто 36% річних, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Суд звертає увагу, що надані банком до позову Тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна» не підписані [PERSON] та не відповідають договору №б/н від 23.07.2010 року, оскільки договір був укладений 23.07.2010, а в наданих тарифах є посилання, що з 01.01.2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7) Умови та привила надання банківських послуг в ПриватБанку також не відповідають договору №б/н від 23.07.2010 року, оскільки договір був укладений 23.07.2010, а в наданих Умовах та правилах надання банківських послуг є посилання на Постанову Правління НБУ №365 від 16 вересня 2013 року. (а.с. 11). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд звертає увагу, що в наданому банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.07.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.05.2015 року та на 26.04.2017 року розрахунок містить нарахування тільки з 28.08.2013 року, хоча банк в позовній заяві просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 23.07.2010 року. Однак, встановити які проводилися операції та нарахування з 23.07.2010 по 28.08.2013 року з даного розрахунок не можливо. Дата 23.07.2010 року у розрахунку відсутня взагалі, тобто встановити, яка заборгованість була на 28.08.2013 року неможливо, відсутні дані, що банком проводились якісь операції та видавалися або перераховувалися, тому суд приходить до висновку, що наданий банком розрахунок не відповідає заявленим позовним вимогам, та він не містить інформації щодо кредиту №б/н від 23.07.2010 р. В позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається, що 28.08.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого він отримав кредит у розмірі 9500,00 грн. Однак, суду не було надано будь-яких документів, що підтверджують, що 28.08.2013 року відповідач [PERSON] дійсно переоформив та отримав кредитну карту «Універсальна Gold» та йому було відкрито новий картковий рахунок. У відповіді на відзив, представник банку також не зазначив, чому саме при стягнення заборгованості за договором від 23.07.2010 року в даному розрахунку нарахування проводяться з 28.08.2013 року, а зазначив, що перевипуск карти підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору. Також у відповіді на відзив, представник відповідача зазначив, що згідно довідки про видачу кредитних карт Відповідач отримав карти [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], остання з яких має термін дії 05.2018 року, однак будь-яких доказів, щодо отримання даних карток також суду не надав. Відповідач не заперечує, що він укладав з позивачем договір від 23.07.2010 року, однак він заперечує, що в 2013 році проводився перевипуск картки, та що він отримував кредитну картку «Універсальна Gold». Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2010 року, дія виданої картки 23.07.2010 року до кінця липня 2013 року. В той же час, щодо видачі нової кредитної картки від 28.08.2013 року, позивачем суду не надано доказів, що така картка перевидавалася та видавалася відповідачу [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду про стягнення заборгованості - 28.06.2017 року, а відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Відповідно д ост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення суми сплаченого судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed