Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

стислий виклад\~позиції позивача У березні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що є головою ФГ «Черненко» є [PERSON] , а його членами є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] відповідач у справі. Із земель, що перебували в користуванні ФГ «Черненко» відповідач, як член господарства, отримав у приватну власність земельну ділянку площею 4, 6 га кадастровий номер 5323086600:00:002:0037, призначену для ведення фермерського господарства та яка розташована на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області. Натомість, відповідно до установчих документів права володіння та користування цією земельною ділянкою здійснює саме позивач, який повинен включити її в податкові декларації, а тому виникла необхідність в оформленні права оренди на цю земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» позивач повинен оформити з відповідачем орендні відносини, а тому надав останньому, наряду з іншими членами господарства, для підписання договір оренди землі в редакції типового договору. Водночас відповідач не повернув свій підписаний примірний договору, як і не направив протоколу розбіжностей та не повідомив підстав не підписання, а тому позивач направив йому договір оренди поштою, але відповідач ухилився від отримання листа і він повернувся позивачу. У зв`язку з наведеним, на підставі ст. ст. 638 ЦК України, ст. ст. 1, 13, 30 Закону України «Про оренду землі», 93 ЗК України позивач просить визнати укладеним між ним та відповідачем, з дня набрання рішенням суду законної сили, договір оренди землі на вказаних ним умовах згідно доданого ним проекту договору оренди від 16.03.2021р. Заперечення відповідача Відповідач спільно з представником направили письмове пояснення в якому проти позову заперечують з тих підстав, що не відповідає дійсності той факт, що саме позивач здійснює право володіння та користування належною відповідачу земельною ділянкою, оскільки вона належить на праві приватної власності відповідачу. Отже на підставі ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України саме власник розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Є також безпідставними доводи позивача про обов`язок відповідача на укладення договору оренди належної йому земельної ділянки, оскільки відповідно до п. 6.6. Статуту земельні ділянки, які належать його членам не відносяться до земель фермерського господарства. Тобто земельна ділянка, яка перебувала в користуванні Фермерського господарства на підставі Державного акту від 01.04.1994р. припинила своє існування внаслідок її приватизації головою та членами господарства. Отже, на підставі ст. ст.12, 14 Закону України «Про фермерське господарство» відповідач має право самостійно розпоряджатися своєю земельною ділянкою (а.с. 87-90). Відповідь позивача У своїй відповіді на письмові пояснення відповідача позивач вказує, що твердження в частині того, що земельна ділянка не перебуває у володінні позивача є помилковими, так як відповідно до ст. 317 ЦК України правомочності не завжди можуть належати власнику майна. Зокрема, земельна ділянка належна відповідачу сформована 23.09.2016р., її державна реєстрація проведена 01.11.2019р., але вона не передавалася відповідачу за актом-приймання передачі, а відповідач є членом господарства та не вибув з нього. Крім цього, за Державним актом від 01.04.1994р. земельна ділянка площею 25, 0 + 4, 7 га передана для ведення селянського (фермерського) господарства і станом на 18.08.2011р., дату затвердження змін до Статуту, зокрема п. 6.6., надана в постійне користування позивача. Також позивач посилається на рішення ВП ВС в постанові від 23.06.2020р. справа № 922/989/18 та від 20.03.2019р. № 615/2197/15-ц за якими після державної реєстрації СФГ та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває правомочності володіння і використання земельної ділянки, і така земельна ділянка не може використуватися для задоволення особистих потреб, а виключно для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 97-99). Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 24.03.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 64). Позиції учасників\~судового провадження В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у його змісті та у письмовій відповіді на письмові пояснення та просили його задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечувати, оскільки вважають, що відповідач має право самостійно вирішувати долю власної земельної ділянки. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 17.03.1993р. створене ФГ «Черненко» місцезнаходження: [ADDRESS] , що підтверджується випискою № [NUMBER] з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою № 785078 з ЄДРПОУ від 26.07.2013р. (а.с. 8, 37, 38). Засновником та головою вказаного господарства є [PERSON] , а членами господарства, окрім інших чотирьох осіб, відповідач [PERSON] , про що свідчить копія Статуту. 18.08.2011р. зареєстровані зміни до Статуту ФГ «Черненко», згідно п.6.6. якого, до земель фермерського господарства належать землі виділені його засновнику для ведення фермерського господарства, землі, що належать голові на праві приватної власності, а також придбані, успадковані, взяті в оренду, користування у інших фізичних осіб і держави (а.с. 30-36, 46-52). Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ПЛ № 211 від 01.04.1994р., [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 25.0+4.7 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Селещинської сільської ради (а.с. 43). Як видно з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки члену ФГ «Черненко» [PERSON] (а.с. 9-29), 23.09.2013р. ФГ «Черненко» надало згоду на передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) членам господарства, зокрема і відповідачу (а.с. 16), а 23.09.2016р. проект землеустрою перевірено та внесено до Державного земельного кадастру. 01.11.2019р. проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 4, 6 га для ведення фермерського господарства за відповідачем [PERSON] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187676127 від 06.11.2019р. (а.с. 53). Позивач надав примірник договору оренди землі від 16.03.2021р. з викладенням умов на яких він бажає використовувати належну відповідачу земельну ділянку (а.с. 54-58). Мотиви суду За змістом ст. ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку необхідну орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Так, на підставі частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно частин\~1\~та 2\~статті 15\~цього Закону\~істотними умовами\~договору оренди\~землі є: об`єкт\~оренди (кадастровий\~номер,\~місце розташування\~та розмір\~земельної ділянки); дата\~укладення та\~строк дії\~договору оренди; орендна\~плата із\~зазначенням її\~розміру,\~індексації,\~способу та\~умов розрахунків,\~строків,\~порядку її\~внесення і\~перегляду та\~відповідальності за\~її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Частинами 1,\~2\~ст.\~638\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Водночас, за змістом ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського\~господарства можуть\~складатися із: а)\~земельної ділянки,\~що належить\~на праві\~власності фермерському\~господарству як\~юридичній особі; б)\~земельних ділянок,\~що належать\~громадянам -\~членам фермерського\~господарства на\~праві приватної\~власності; в)\~земельної ділянки,\~що використовується\~фермерським господарством\~на умовах\~оренди (ч.1). Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство (ч.2). Згідно ч.1 ст. 14 цього Закону фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право: а) продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі. Отже, оскільки 01.11.2019р. відповідач, як член фермерського господарства, набув право власності на земельну ділянку площею 4, 6 га для ведення фермерського господарства, а відтак вказані норми законодавства свідчать, що він самостійно обирає один з двох варіантів, що стосуються розпорядження нею. Доводи представників позивача про те, що належна відповідачу на праві власності земельна ділянка перебуває у володінні ФГ «Черненко» на підставі п. 6.6. Статуту суд визнає помилковими, оскільки згідно вказаного пункту обов`язково до земель ФГ належать землі засновника та голови ФГ, а не членів ФГ, яким є відповідач, в той час інші земельні ділянки можуть бути отримані, зокрема і на умовах оренди. Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, аналізуючи наведені норми законодавства суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою укладення договору оренди землі є його письмова форма, в якій повинні бути викладені всі істотні та інші умови, які погодили обидві сторони, а також підпис у договорі. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що між сторонами не було досягнуто жодної згоди на укладення договору оренди належної відповідачу земельної ділянки, останній не висловлював волевиявлення на укладення як договору оренди землі взагалі, так і укладення його саме з позивачем на запропонованих ним умовах, а оскільки право приватної власності є непорушним, а тому власник майна не може бути примушений до укладення будь-якого правочину щодо його майна, поза його волею, а відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. У своєму\~позові позивач\~послався на\~ст.\~30\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~відповідно до\~якої зміна\~умов договору\~оренди землі\~здійснюється за\~взаємною згодою\~сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Водночас вказана норма регулює відносини оренди, які існували чи існують між сторонами, а в даному випадку встановлено, що сторонами не досягнуто згоди на передачу/отримання земельної ділянки в оренду. Щодо посилання представників позивача на постанови ВП ВС від 23.06.2020р. справа № 922/989/18 та від 20.03.2019р. № 615/2197/15-ц за якими після державної реєстрації СФГ та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває правомочності володіння і використання земельної ділянки, і така земельна ділянка не може використовуватися для задоволення особистих потреб, а виключно для здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає, що у цих постановах надана оцінка за інших обставин, тобто припинення права постійного користування земельною ділянкою наданій певній особі для СФГ суб`єктом владних повноважень та щодо нецільового та нераціонального використанням земельних ділянок - органом місцевого самоврядування та передачі у власність земельної ділянки іншим особам, відмінним від членів СФГ, а не щодо земельних ділянок, які утворилися в результаті поділу та передані у власність членам СФГ. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір відповідне йому не відшкодовується. Водночас, до закінчення розгляду справи відповідач подав заяву про понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно якої на підставі договору про надання правової допомоги з адвокатом Бульбах Н.М., за виконання робіт адвокатом ним було сплачено 3000 грн (а.с. 109-117). Представники позивача заперечення щодо вартості робіт не висловлювали. Отже, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з останнього на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved