Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

служба у справах дітей Вінницької міської ради позов мотивувала тим, що неповнолітня [PERSON], [INFO] є одинокою матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], які були усиновлені громадянами України. Нещодавно стало відомо що відповідач є матір'ю четвертої новонародженої дитини. В зв`язку з невиконанням матір`ю обов`язку щодо виховання дитини [PERSON], 10.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], від матері без позбавлення її батьківських прав, також із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. З 04.12.2015 року малолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування як дитина позбавлена батьківського піклування. З 25.12.2015 року [PERSON] виховується в прийомній сім'ї. Протягом перебування дитини у прийомній сім'ї мати жодного разу не цікавилась станом здоров'я дитини, не телефонувала, матеріально дитину не забезпечувала. Фактично родинні стосунки між [PERSON] та її донькою [PERSON] відсутні, дитина не знає своєї матері, її вихованням та утриманням протягом її життя займались чужі люди. За період часу з листопада 2015 року по червень 2016 року [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS], не проживала, постійно змінювала місце свого проживання, не відвідувала заняття у вечірній школі № 24. Після відібрання у неї дитини, відповідач не виявляла зацікавленості щодо долі своєї дитини [PERSON], вихованням своєї дочки не займалась, аліментів на утримання дитини не сплачувала. Працівники служби у справах дітей Вінницької міської ради, Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області проводили роботу щодо можливості зміни відповідачем свого способу життя. Згідно інформації Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22.06.2016 року № 01-07/521, які здійснюють соціальне супроводження сім'ї відповідача, остання не має мотивації виконувати батьківський обов'язок по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] В даний час відповідач не має засобів для утримання себе та малолітньої дитини, не створила належних житлово-побутових умов для проживання дитини, безвідповідально відноситься до виконання батьківських обов'язків. Батьки неповнолітньої [PERSON] не надають їй допомоги у вихованні малолітньої онуки. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України служба у справах дітей просила позбавити неповнолітню [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Вінницької міської ради Манзюк Н.В. позов підтримала і пояснила, що підставою позбавлення [PERSON] батьківських прав позивач визначає п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На даний час донька [PERSON] - [PERSON] перебуває на обліку як дитина, що позбавлена батьківського піклування. Батько [PERSON] записаний зі слів [PERSON] відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Після відібрання дитини згідно з рішенням суду, поведінка [PERSON] відносно дитини не змінилась і вона не ставила питання про повернення їй дитини. Їй неодноразово наголошували, що вона зобов'язана спілкуватись із дитиною, приймати участь у її житті та вихованні, але відповідач цього не робила. Вважає, що всі заходи щодо повернення [PERSON], в тому числі звернення до телеканалу «Інтер», не відображають справжню її волю, а в зв`язку з тим, що [PERSON] також є дитиною, вона не розуміє багатьох важливих у житті речей і своїх обов'язків щодо дітей, яких народжує. Родина [PERSON], яка складається з її батьків, бабусі, не бажає їй допомагати. Батько [PERSON] має іншу сім'ю - молоду дружину і маленьку дитину. Мати [PERSON] не цікавиться своєю донькою та своїми онуками, ігнорує ситуацію, що виникла, в цілому. В грудні 2015 року [PERSON] передали в прийомну сім'ю, де про неї належним чином турбуються. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав буде здійснене виключно в інтересах [PERSON], [INFO], представник служби у справах дітей просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була неодноразово повідомлена рекомендованою кореспонденцією за адресою місця реєстрації - [ADDRESS] та за адресою фактичного проживання - [ADDRESS]. Позов не оспорила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. Законні представники неповнолітнього відповідача - мати [PERSON] та батько [PERSON], які залучені до участі в справі відповідно до ухвал від 22.07.2016 року (а.с. 21) та від 11.10.2016 року (а.с. 47) в судові засідання також не з`являлись, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем проживання та реєстрації. Заяв суду не подавали. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та її законних представників та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Прокурор Караваєва В.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог і просила врахувати, що [PERSON] є неповнолітньою і в силу свого віку не усвідомлює батьківського обов`язку, тому підстав для позбавлення її батьківських прав за п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України немає. В судовому засідання свідок [PERSON], яка є директором Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суду пояснила, що знає [PERSON] як особу, яка опинилась в складній життєвій ситуації і потребує допомоги. Влітку 2015 року члени комісії відвідували [PERSON] за місцем проживання, і встановили, що умови її проживання задовільні, [PERSON] показувала дитячі речі, вона розуміла, що дитину відібрали у неї, але ніяких заходів щодо повернення не вживала. Восени 2015 року на засіданні комісії [PERSON] поводилась агресивно, говорила, що хоче повернути доньку [PERSON], але дитину в Центрі матері та дитини не відвідувала і не допомагала. Вважає, що справжньої любові, турботи і інтересу до [PERSON] [PERSON] не відчуває. Представники служби неодноразово навідувались до [PERSON] за різними адресами, проводили з нею бесіди про її обов'язки щодо народжених нею дітей, однак, вона не йшла на контакт і не робила для себе належних висновків. На даний час [PERSON] проживає із новонародженою дитиною в будинку батька - [PERSON] ([ADDRESS]), який має свою сім`ю і малолітню дитину, однак всіляко її підтримує, виховує і допомагає матеріально. Умови проживання [PERSON] і новонародженої дитини задовільні, про що складений акт 13.07.2016 року. Свідок [PERSON], який працює головним спеціалістом Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суду пояснив, що [PERSON] знає у зв'язку з виконанням службових обов'язків. Вона є матір'ю дівчинки [PERSON], яка зараз проживає в прийомній родині. Свідок в складі комісії служби відвідував в 2015 році [PERSON] за місцем її проживання, її неодноразово попереджали з приводу належного виконання батьківських обов'язків щодо дитини [PERSON], однак вона не змінила своєї поведінки. До [PERSON] вона не проявляла материнських почуттів і не виявляла справжнього бажання забрати доньку, лише говорила, що хоче до дитини в лікарню. Вважає, що [PERSON] сама ще дитина, вона не готова до материнства і до відповідальності, тому їй потрібна підтримка і допомога з боку її батьків та соціальних служб. За які кошти вона жила - не знає, але повідомив, що [PERSON] працювала, умови проживання в квартирах, які вона винаймала, були задовільні. В 2016 році вона вже проживала в сім`ї свого батька і чекала на народження дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] - заступник головного лікаря Центру матері та дитини суду пояснила, що з [PERSON] вона знайома з моменту народження сина [PERSON]. Після переведення її з пологового будинку на 3-4 день народження [PERSON] до Центру матері та дитини [PERSON] здійснювала належний догляд за новонародженою дівчинкою і говорила, що для неї це дорога дитина. Також вона хотіла швидше повернутись додому, оскільки мала ще двох малих дітей. Невдовзі [PERSON] знову потрапила до лікарні із гострою респіраторною інфекцією і перебувала на лікуванні з 25.03.2015 року по 17.05.2015 року, однак [PERSON] із нею не було, а чоловік, який здійснював догляд за дитиною, назвався батьком дитини. [PERSON] прийшла до лікарні вже із журналістами телеканалу «Інтер» та в зв`язку із зйомкою програми, але жодних ліків, допомоги для доньки не принесла. В подальшому зв`язку з незадовільним станом здоров`я дитину перевели у реабілітаційний центр, а з 17.08.2015 року до 25.09.2015 року [PERSON] знову перебувала в Центрі матері та дитини. Оскільки [PERSON] [PERSON] не відвідувала, адміністрація лікарні звернулась до служби у справах дітей з приводу вирішення подальшого статусу [PERSON]. Також свідок додала, що [PERSON] говорила про намір повернути дитину, але справжньої любові і турботи від [PERSON] до [PERSON] вона не помітила, оскільки коли мати приходила до дитини в лікарню, то лише спостерігала і не проявляла зацікавленості. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, приймаючи до уваги думку прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO]. Її батьками є [PERSON] та [PERSON]. На день ухвалення даного рішення [PERSON] не досягла 18 років і має правовий статус неповнолітньої дитини (ст. 6 Сімейного кодексу України). [INFO] неповнолітня [PERSON] народила доньку - [PERSON]. Відомості про батька в акті цивільного стану про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2015 року № 127/20713/15-ц малолітня дитина [PERSON], [INFO], відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав. З 04.12.2015 року дівчинка перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2015 року № 2796 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім [PERSON] відповідач [PERSON] має ще сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно цих дітей. Під час розгляду справи стало відомо, що [PERSON] в 2016 році народила ще одну дитину - [PERSON], з якою проживає за адресою [ADDRESS], і здійснює належний догляд (а.с. 42-44). Обґрунтовуючи позовні вимоги і правову підставу позову - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, представник позивача Манзюк Н.В. зазначила, що неповнолітня [PERSON] не має засобів для утримання себе і малолітньої дитини, не створила належних житлово-побутових умов для її проживання, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, а після відібрання у неї дитини за рішенням суду не виявила зацікавленості щодо долі своєї дитини [PERSON] і не забезпечила їй сімейне виховання. До суду і до служби у справах дітей з приводу повернення їй на виховання дитини [PERSON] [PERSON] не зверталась. Суд враховує, що регулювання сімейних відносин в Україні має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ст. 7 Сімейного кодексу України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Оскільки на момент розгляду справи відповідач [PERSON] є неповнолітньою, підстав для позбавлення її батьківських прав за ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню [PERSON] немає. Твердження представника позивача про те, що [PERSON], будучи неповнолітньою, вже позбавлена батьківських прав відносно дітей [PERSON] і [PERSON], тому може бути позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] є безпідставними. При вирішенні кожної справи суд враховує конкретні обставини справи і докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог або заперечень, та надає оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 60, 212 ЦПК України). При ухваленні рішення суд також враховує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Суд приймає до уваги, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і має у власності 1/6 частку даної квартири. З актів відвідування помешкання за адресою: [ADDRESS] від 06.08.2015 року та від 18.08.2015 року вбачається, що [PERSON] за даною адресою не проживає. Це трикімнатна квартира. В одній кімнаті мешкає бабуся [PERSON] - [PERSON], в другій - тітка [PERSON] із співмешканцем, в третій - мати - [PERSON] з братом [PERSON] - [PERSON], [INFO] Кімнати для [PERSON] у даній квартирі немає. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були запрошені на комісію з питань захисту прав дитини при виконкому ВМР, яке призначалось на 11.08.2015 року та на 18.08.2015 року для вирішення питання подальшого влаштування [PERSON]. Законний представник - [PERSON] особисто під розписку від 18.08.2015 року запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради на 18.08.2015 року на 15.00 год. для розгляду питання виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON]. [PERSON] зобов'язувалась повідомити доньку [PERSON] та бути присутньою на засідання, однак, на засідання комісії 18.08.2015 року [PERSON] і [PERSON] з невідомих причин не з'явились. З народження [PERSON] її мати [PERSON] тимчасово проживала за різними адресами. Так, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 25.03.2015 року [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] з матір'ю [PERSON], її співмешканцем [PERSON], проживає в квартирі, стан якої вкрай незадовільний: відсутній ремонт, меблі поламані, постільна білизна відсутня, скрізь брудно, пилюка, затхле повітря, на кухні - залишки їжі, брудний посуд, недопиті пляшки із спиртним. Одна з чотирьох кімнат зачинена через відсутність вікна та дверей між кімнатою та балконом. Крім іншого, [PERSON] направлено до МЛ «Центр матері та дитини» у зв'язку з неможливістю подальшого перебування дітей за вищевказаною адресою через незадовільний санітарний стан помешкання та несприятливу психоемоційну атмосферу. Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.04.2015 року вбачається, що мати дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває у лікарні, - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в орендованій частині приватного будинку. [PERSON] є одяг, дитяча суміш для годування, дитячий візочок, але відсутні дитяче ліжко та ванночка. Санітарний стан приміщення задовільний, але умови для проживання [PERSON] створені частково. Згідно повідомлення МЛ «Центр матері та дитини» від 08.10.2015 року №1152 [PERSON], [INFO] знаходилась у лікарні з 25.03.2015 року по 07.05.2015 року. За весь час перебування дитини у лікарні мати лише один раз навідувалась до дитини під час зйомок телепередачі. При повторному перебуванні дитини в лікарні з 17.08.2015 року по 25.09.2015 року з діагнозом: ГРВІ мати до дитини не з'являлась та станом її здоров'я не цікавилась. Згідно повідомлення МЛ «Центр матері та дитини» від 06.04.2015 року № 333, каретою «швидкої допомоги» 25.03.2016 року в супроводі співробітників служби у справах дітей та поліції була доставлена [PERSON], [INFO], в супроводі [PERSON], мати дитини була відсутня. За весь час перебування у лікарні догляд здійснював батько та медичний персонал. Мати дитини з'явилась лише один раз під час зйомок телебачення. В даний час [PERSON] за станом здоров'я може знаходитись вдома, її виписка планується на 08.04.2015 року. 07.05.2015 року дитина [PERSON], [INFO] за погодженням служби у справах дітей ВМР, на повне державне утримання поступила в Центр реабілітації при Вінницькому обласному спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки. Згідно журналу відвідувань, мати відвідала дитину: 09.05.2015 року та 13.07.2015 року. Мати знаходилась разом з дитиною приблизно 30 хвилин, будь-яких гостинців не приносила. Протягом 2015 року [PERSON] неодноразово зверталась до служби у справах дітей з заявами про повернення їй дитини, копії яких є в матеріалах справи. Так, 26.03.2015 року [PERSON] надала письмове пояснення, відповідно до якого її донька [PERSON] перебуває на лікуванні зі своїм батьком в Центрі матері та дитини. Вона знаходиться на роботі (працює у торговому ларьку в міському парку та в цілодобовому магазині), оскільки потрібно оплачувати житло, яке вона знімає. Доньку взяти із собою на роботу не може. Має подальші наміри виховувати дитину та піклуватися про неї. 14.04.2015 року [PERSON] зверталась до служби у справах дітей ВМР з проханням віддати їй доньку [PERSON], [INFO], має намір проживати з нею по [ADDRESS] до 23.04.2015 року, а потім вони будуть проживати [ADDRESS]. Повідомила, що умови для проживання дитини є, стосунки із бабусею вона налагодить. 25.05.2015 року [PERSON] знову подала заяву до служби у справах дітей з проханням повернути їй доньку [PERSON], зазначаючи, що проживати вони будуть у гуртожитку по [ADDRESS] що для дитини все є: ліжечко, коляска, стільчик для годування, речі та інші необхідні для догляду предмети. Згідно заяви [PERSON] від 16.07.2015 року, адресованої начальнику служби у справах дітей, вона просила віддати [PERSON] під її опіку, адресу проживання зазначила: [ADDRESS]. Зауважувала, що вона, як може, покращує умови проживання, для дитини є все необхідне, вона відвідує дитину кожен день в лікарні. Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 27.08.2015 року малолітню [PERSON], [INFO] - дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, направлено до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки терміном на 6 місяців з метою захисту її законних прав та інтересів. В зв`язку з невиконанням батьківського обов`язку служба у справах дітей звернулась до суду з позовом про відібрання дитини і 10.11.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області малолітня [PERSON], [INFO] була відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав, з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом перерахування аліментів на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 02.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З 25.12.2015 року [PERSON] виховується в прийомній сім'ї. Аналізуючи зібрані у справі докази суд прийшов до висновку, що невиконання неповнолітньою [PERSON] батьківського обов`язку пов`язане саме з її віком. Мати опинилась у складній життєвій ситуації, без життєвого досвіду, підтримки з боку рідних, під час конфлікту із своєю родиною, без належних житлових умов для себе та своєї доньки, без освіти та засобів для існування. В сукупності дані обставини є причинами невиконання батьківського обов`язку по відношенню до доньки [PERSON], проте їх не можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини і винну поведінку [PERSON], нехтування нею своїми обов`язками. Суд вважає, що саме через неможливість неповнолітньою особою повною мірою виконати свій батьківський обов`язок законодавець заборонив позбавляти батьківських прав неповнолітніх осіб з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. [PERSON], як дитина, що не досягла 18-ти років, згідно з міжнародним та українським законодавством, має невід'ємні права, які їй гарантує держава: право на життя, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до особистого і сімейного життя тощо. Права дитини - система можливостей для цілісного розвитку дитини в умовах середовища, враховуючи незрілість дитини (за міжнародно-правовими актами зрілою визнається людина, яка досягла 18-ти років). Статтею 27 Конвенції про права дитини прийнятої Організацією об'єднаних націй 20.11.1989 року, що ратифікована в Україні постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини; держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом; держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Суд приймає до уваги, що ст. 16 СК України визначено, якщо мати, батько дитини є неповнолітніми, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто є неповнолітнім, зобов`язані надавати йому допомогу у здійсненні ним батьківських прав та виконанні батьківських обов`язків. Проте, суду не було надано доказів того, що мати [PERSON] - [PERSON] та її батько - [PERSON] надавали допомогу неповнолітній [PERSON] Лише після народження [PERSON] четвертої дитини в 2016 році службою у справах дітей та Вінницьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді при обстеженні її житлово-побутових умов було встановлено, що [PERSON] проживає в сім`ї свого батька - [PERSON], виконує батьківський обов'язок по відношенню до новонародженої дитини, її потреби задовольняються в повному обсязі. Обґрунтовуючи висновок про відмову в задоволенні позову суд також приймає до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», де вказано, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму і наркоманії) або з інших незалежних від неї причин. В зв`язку з наведеними обставинами суд критично оцінює висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки і піклування від 13.07.2016 року № 01-00-011-19667 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] [PERSON] на засідання комісії і в судове засідання не з'явилась і свою думку щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] не висловила, хоча відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Одночасно суд вважає необхідним попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити свою поведінку та ставлення до виховання дитини [PERSON] на краще, та роз`яснити, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї, а в разі подальшого ухилення від виконання свого обов`язку по вихованню дитини (після досягнення [PERSON] повноліття), вона може бути позбавлена батьківських прав із правовими наслідками, визначеними ст. 166 СК України.

Outcome: dismissed