Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Рішенням Черкаського районного суду від 04 листопада 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2015 року у задоволення позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено повністю. 06.10.2015 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі. Яка мотивована тим, що судом при вирішення даного спору не вирішено питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем у даній справі, а саме за проведення судової експертизи у сумі 2250 грн. 24 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн. Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини наведені у заяві. Представник заявника пояснив суду, що квитанція про оплату експертизи долучена до матеріалів справи, а квитанція на оплату витрат за правову допомогу під час розгляду справи не надавалася, а долучена до заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Представник ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не прибув, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи і відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України його присутність не є обов'язковою для вирішення даного питання. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані матеріали, вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з рішення Черкаського районного суду від 04 листопада 2014 року у даній справі, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. В матеріалах справи міститься рахунок за проведення почеркознавчої експертизи №25 від 05 травня 2014 року на суму 2250,24 грн. обов'язок оплати якого покладено на відповідача [PERSON], згідно ухвали суду про призначення почеркознавчої експертизи. На підтвердження оплати заявником надано суду квитанцію від 30.05.2014 року на вказану суму. В матеріалах даної справи в томі 1 а.с. 39 та а.с. 40 мається ордер та договір про надання правової допомоги, однак суд констатує, що [PERSON] та його представником, суду, квитанція про здійснення витрат на правову допомогу за договором від 09.09.2013 року не подавалась. Натомість дана квитанція долучена до матеріалів заяви про ухвалення додаткового судового рішення з даного питання. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. Оскільки судовим рішенням від 04 листопада 2014 року у даній справі не вирішено питання про судові витрати, суд вважає за можливе ухвалити з даного питання додаткове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] понесено судові витрати у сумі 2250, 24 грн. за проведення почеркознавчої експертизи, рішення суду ухвалено на його користь, а питання про розподіл витрат не було вирішено, тому вимоги заяви у даній частині суд вважає законними та обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Вимоги заяви, щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн. не можуть бути задоволені, оскільки не були предметом розгляду у даній справі та відповідно не подавалися суду під час її розгляду, а тому не підлягають задоволенню відповідно до вимог ч. 2 п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі наведеного та

Outcome: partial