Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 04.04.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.11.2016 в розмірі 11 432, 48 грн. На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 07.11.2016 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку погодив з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що додані до позову. Відповідач умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 17.03.2019 становить 11 432, 48 грн. Сума боргу складає: заборгованість за тілом кредиту - 3117, 65 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2162, 53 грн; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4081, 71 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050,00 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи - 500,00 грн - штраф (фіксована складова); 520, 59 грн - штраф (процентна складова). Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 17.04.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. У зв`язку із виходом у відставку судді Замеги О.В., після повторного автоматичного розподілу справи дану цивільну справу передано на розгляд судді Хуторній І.Ю. та ухвалою від 23.03.2020 справу прийнято до провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи наявне клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 32). Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 07.11.2016 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», на виконання умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку № [NUMBER] у з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7 ). Відповідно до розрахунку боргу та виписки про рух коштів доданих позивачем до позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував відповідачу борг за кредитним договором б.н. від 07.11.2016 станом на 17.03.2019 у розмірі: 3117, 65 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2162, 53 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4081, 71 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050, 00 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи - 500,00 грн - штраф (фіксована складова); 520, 59 грн - штраф (процентна складова)(а.с. 6, 47-49, 50). Норми права, які застосував суд Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Суд частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи лише борг за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, з таких підстав. За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідача про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, нараховану пеню та штрафи, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 07.11.2016, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та як невід`ємні частини цього договору. Проте з наданої банком заяви-анкети від 07.11.2016 вбачається, що процентна ставка у ній не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послу» та «Тарифи Банку», що позивач додав до позову розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, роздруковані із сайту позивача «Умови та правила надання банківських послу» та «Тарифи Банку» належними доказами бути не можуть, оскільки ці доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обстави, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносини правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послу» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському райті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 07.11.2016 між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також пені, штрафів. Суд вважає, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 07.11.2016, в якій не зазначено строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти, в добровільному порядку позивачеві не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 року у справі № 591/1325/17 (провадження № 61-26267 св18). На підставі наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача борг за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 5280, 18 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 887, 22 грн (5280, 18* 1921,00:11432, 48).

Outcome: partial