Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] заподіяну шкоду в розмірі 144 440,40 грн. та 4461 грн. 86 коп. витрат на проведення експертизи, а всього 148902 грн. 26 коп. та 1 845 грн. судового збору. 26.11.2021р. представник позивача - адвокат Магировський Т.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить провести розподіл судових витрат. Зокрема, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання учасники процесу не з`явились, хоча повідомлялись про дату та місце розгляду справи належним чином. Згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В зв`язку з тим, що розгляд заяви проводився у відсутності сторін, фіксування судового процесу технічними засобами з підстав ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За правилами п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір про надання адвокатських послуг б/н від 01.04.2021р., розрахунок витрат на правничу допомогу згідно Договору № б/н від 01.04.2021р. та акт приймання - виконання робіт від 25.11.2021р., згідно яких до адвокатом надано такі послуги: надання усних консультацій, вартістю 1000 грн. (витрачений час - 1 год. ), підготовка позовної заяви, вартістю 3000 грн. (витрачений час - 3 год. ), участь в судових засіданнях, вартістю 3500 грн. (витрачений час - 3,5 год. ), гонорар в розмірі 1- % від ціни позову - 14 400 грн., а всього 21 900 грн. Однак, заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати [PERSON] адвокату коштів в розмірі 21 900,00 грн., зокрема, відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд враховує, що підчас розгляду справи, за участю адвоката Магировського Т.А. відбулось лише два судових засідання, загальною тривалістю близько 20 хвилин, тому вважає завищеною, і такою що не відповідає складності справи суму адвокатського гонорару у 3500 грн, як витрати часу на судові засідання тривалістю 3 год. 30 хв. Що стосується гонорару у виді 10 % від ціни позову в сумі 14 400 грн., суд зазначає наступне. Так, згідно п. 4.6 Договору про надання правової допомоги від 01.04.2021р. , розмір гонорару за надання правової допомоги у справах, що мають майновий характер встановлюється у розмірі 10 % від ціни позову. 12.05.2020р. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Між тим, враховуючи, що рішенням суду 24.11.2021р. частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, проте судом не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На думку суду, витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Outcome: approved