Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 010/42-0-1/085-11 від 07.07.2011року станом на 26.09.2013 в сумі 2 975 843 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 598 625 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за період з 27.02.2013 по 26.09.2013 317 511 грн. 52 коп., пеня за порушення графіку погашення кредиту за період з 29.03.2013 по 26.09.2013 49 105 грн. 19 коп., пеня за порушення строків сплати відсотків за період з 01.04.2013 по 26.09.2013 10 601 грн. 27 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 010/42-0-1/168-11 від 29.12.2011 року станом на 26.09.2013 в сумі 7 871 329 грн. 76 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 834 920 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за період з 27.02.2013 по 26.09.2013 880 815 грн. 57 коп., пеня за порушення графіку погашення кредиту за період з 29.03.2013 по 26.09.2013 143 998 грн. 63 коп., пеня за порушення строків сплати відсотків за період з 01.04.2013 по 26.09.2013 11 595 грн. 56 коп., а також стягнуто судовий збір в сумі 3 441 грн. 00 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], просить скасувати оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким визнати припиненим договір поруки від 07.07.2011 року № 12/42-0-1/086-11 в забезпечення кредитного договору від 07.07.2011 року № 010/42-0-1/085-11; визнати припиненим договір поруки від 29.12.2011 року № 12/42-0-1/169-11 в забезпечення кредитного договору від 29.12.2011 року № 010/42-0-1/168-11. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним. Апелянт зазначає, що між Банком та ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» було підписано договір про зміни № 1 від 10.01.2012 року, додаткову угоду № 3 від 06.12.2012 року, додаткову угоду № 5 від 15.03.2013 року до кредитного договору № 010/42-0-1/085-11 від 07.07.2011 року, додаткову угоду № 2 від 06.12.2012 року, додаткову угоду № 4 від 15.03.2013 року до кредитного договору № 010/42-0-1/168-11 від 29.12.2011 року, де згідно умов було збільшено обсяг відповідальності Поручителя. При цьому на думку апелянта, Банком не було додержано умов договорів поруки від 07.07.2011 року № 010/420-1/085-11 та від 29.12.2011 року № 010/42-0-1/168-11, щодо належного повідомлення про зміну умов кредитних договорів та отримання погодження на такі зміни. Апелянт зазначає, що збільшення та зменшення об'єму заставного/іпотечного майна за кредитним договором є суттєвим збільшенням обсягу відповідальності Поручителя. Однак Банком не було додержано умов передбачених договорами поруки, де вказано, що у випадку внесення змін до кредитного договору , внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, сторони встановлюють порядок отримання згоди поручителя на такі зміни,і зокрема кредитор направляє поручителю письмове повідомлення із зазначенням умов, що підлягають зміні у забезпечених зобов'язаннях. Але Банком не направлялось йому (апелянту) письмові повідомлення про внесення змін до зазначених договорів. В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] у зв'язку з її безпідставністю, залишивши без змін рішення суду першої інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], представника ПАТ «БК «Домобудівник», та представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «БК»Домобудівник» порушило зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, а його поручителем виступає [PERSON], оскільки відносно ПАТ «БК «Домобудівник» у зв'язку із порушенням справи про банкрутство, яка підвідомча господарським судам, провадження по справі було закрито, то заборгованість за кредитними договорами належить стягнути з відповідача [PERSON], який зобов'язувався солідарно з позичальником відповідати перед банком по зобов'язаннях ПАТ «БК «Домобудівник». З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ВАТ «Домобудівник», правонаступником якого є ПАТ «БК «Домобудівник», було укладено генеральну кредитну угоду № 012/12/150 про надання позичальнику кредитних коштів в порядку і на умовах визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної кредитної угоди і які є її невід'ємними частинами, із загальним розміром заборгованості за кредитами не більше 10 000 000,00 грн. строком до 23.01.2009 (а.с.10-12). 07.07.2011 між банком та позичальником було укладено договір про зміни № 16 до Генеральної угоди № 012/12/150 від 24.01.2006, відповідно до якого встановлено ліміт активних операцій за договорами, укладеними в рамках цього Генерального договору, у розмірі 21 650 000,00 грн.; продовжено термін дії угоди до 31.12.2013 (а.с.38). 27.02.2013 між банком та позичальником було укладено договір про зміни № 18 до Генеральної угоди № 012/12/150 від 24.01.2006, відповідно до якого було зменшено загальний розмір позичкової заборгованості до 10 855 099,93 грн. (а.с.41-42). 07.07.2011 між банком та позичальником було укладено кредитний договір № 010/42-0-1/085-11 про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 10 000 000,00 грн. під 16,5 % річних з кінцевим терміном погашення до 31.12.2012 (а.с.61-67). Додатковою угодою № 4 від 27.02.2013 зміст вищезазначеного кредитного договору викладено в новій редакції зменшено ліміт позичкової заборгованості до 2 855 179,93 грн. під 21,0 % річних та переведений в режим не відновлювальної кредитної лінії з кінцевим терміном погашення до 31.12.2013 (а.с.72-78). 29.12.2011 між банком та позичальником було укладено кредитний договір № 010/42-0-1/168-11 про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 8 000 000,00 грн. під 24,5 % річних з кінцевим терміном погашення до 30.06.2013 (а.с.44-48). Додатковою угодою № 3 від 27.02.2013 зміст вищезазначеного кредитного договору викладено в новій редакції ліміт позичкової заборгованості встановлений у розмірі 7 999 920,00 грн. під 22,5 % річних та переведений в режим не відновлювальної кредитної лінії з кінцевим терміном погашення до 31.12.2013 (а.с.52-58). Всі вищезазначені договори (угоди) з боку позичальника були підписані генеральним директором ПАТ «БК»Домобудівник» - [PERSON] Позивачем взяті на себе зобов'язання виконано належним чином. При цьому позичальник ПАТ «БК «Домобудівник» порушило умови виконання договірних зобов'язань, не повертає кредити згідно графіку та не сплачує відсотки, у зв'язку з чим йому направлялася вимога про дострокове погашення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи станом на 26.09.2013 року борг ПАТ «БК «Домобудівник» становить: - за кредитним договором № 010/42-0-1/085-11 від 07.07.2011 2 975 843 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 598 625 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за період з 27.02.2013 по 26.09.2013 317 511 грн. 52 коп., пеня за порушення графіку погашення кредиту за період з 29.03.2013 по 26.09.2013 49 105 грн. 19 коп., пеня за порушення строків сплати відсотків за період з 01.04.2013 по 26.09.2013 10 601 грн. 27 коп.; - за кредитним договором № 010/42-0-1/168-11 від 29.12.2011 7 871 329 грн. 76 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 834 920 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за період з 27.02.2013 по 26.09.2013 880 815 грн. 57 коп., пеня за порушення графіку погашення кредиту за період з 29.03.2013 по 26.09.2013 143 998 грн. 63 коп., пеня за порушення строків сплати відсотків за період з 01.04.2013 по 26.09.2013 11 595 грн. 56 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитними договорами, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] були укладені договори поруки: № 12/42-0-1/086-11 від 07.07.2011, із змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 1 від 27.02.2013, та № 12/42-0-1/169-11 від 29.12.2011, із змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 1 від 27.02.2013, відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком по зобов'язаннях ПАТ «БК «Домобудівник», що випливають з умов кредитних договорів, в тому числі повернути кредит, сплатити проценти за його користування, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитними договорами. Згідно п.1.1 договорів поруки№1242-01086-11 та №1242-0-1169-11 від 07 липня 2011 року та 29 грудня 2011 року позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань вказаних у п.1.1. договору повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. У зв'язку з невиконанням позичальником ПАТ «БК «Домобудівник» своїх зобов'язань за кредитними договорами, банком було направлено поручителю [PERSON] вимогу від 17.07.2013 про дострокове погашення кредиту, але вказані вище повідомлення та вимоги Банку залишені без задоволення. Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, про збільшення обсягу відповідальності [PERSON], як поручителя, у зв'язку із внесеними до кредитного договору №010/42-0-185-11 10 січня 2012 року змінами,та укладенням до даного договору додаткових угод №3 від 06 грудня 2012 року та №5 від 15 березня 2013 року без належного на те повідомлення про це його банком, і неотримання від нього (апелянта) погодження на такі зміни з таких підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Про те, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені зміни до кредитного договору від 10 січня 2012 року додаткові угоди від 06 грудня 2012 року та 15 березня 2013 року були підписані з боку позичальника, саме [PERSON] як генеральним директором , і крім того останній як поручитель надав свою згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до вищевикладених додаткових угод.(а.с.68,71,80). Згідно з п.1.4.2 догорів поруки від 07 липня 2011 року та 29 грудня 2011 року підписанням цих догорів, поручитель надає згоду на будь-яке збільшення розміру процентів за кредитним договором , у т .ч на підставі додаткових угод до нього укладених після набуття чинності цим договором. Враховуючи зазначені обставини, є безпідставними доводи апелянта про його не інформованість щодо внесення змін 10 січня 2012 року до кредитного договору та укладення додаткових угод відповідно 06 грудня 2012 року та 15 березня 2013 року. Виходячи із зазначеного, та положень ст.204 ЦК України, за якою встановлено презумпцію правомірності правочину і закріплено умови його дійсності, є безпідставними посилання в апеляційній скарзі [PERSON] про визнання припиненими договорів поруки: № 1242-0-1 086-11 від 07 липня 2011 року та №1242-0-1169-11 від 29 травня 2011 року. Таким чином, враховуючи, що відповідно до договорів поруки поручитель [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати по зобов'язанню позичальника перед банком, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не повертаючи кредит та відсотки за його користування, оскільки відносно ПАТ «БК «Домобудівник» провадження по справі було закрито, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню із поручителя, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, про відповідальність [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за пред'явленим ним позовом. Рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає матеріалам справи і вимогам закону, ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена судом у відповідності до положень ст. ст.57 - 59 ЦПК України. Однак, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги, що договір поруки в даному випадку передбачає солідарну відповідальність боржника та поручителя. За умовами договорів кредиту та поруки, ст. ст.543,554 ЦК України, боржник і поручитель, за порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Тому, в даному випадку, стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитним договорам від 07.07.2011 року та від 29.12.2011 року станом на 26.09.2013 року можливе як солідарного боржника. У зв'язку з наведеним, рішення суду підлягає зміні, абзац другий та третій резолютивної частини даного рішення після слів: «Стягнути з [PERSON]», необхідно доповнити словами «як солідарного боржника». В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2013 року залишити без змін.

Outcome: partial