Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно 30624,31 долари США заборгованості по кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог представник Банку вказував, що 18.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03-2/7092-К, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29500 долари США на термін до 17.07.2037 року зі сплатою 12,45 відсотків річних за користування кредитом. Також цього ж дня для забезпечення виконання кредитного договору між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 03-2/7092-П. 26.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої були винесені уточнення щодо договірного списання, банківської таємниці, порядку погашення грошових зобовязань.\~\~ 08.07.2009 року найменування відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний» змінено на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Відповідачі взятих на себе зобовязань за кредитним договором, а також договором поруки в повному обсязі не виконують та станом на 13.04.2016 року утворилася заборгованість в сумі 30624,31 долари США, яка складається з: 22797,30 долари США\~заборгованість за кредитом, 4724,70 долари США\~відсотки, 3102,31 долари США пеня. Оскільки відповідачі порушили зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому Банк з приводу дострокового повернення усієї суми кредиту звернувся до суду. 05.01.2016 року заочним рішенням Полонського районного суду позов банку було задоволено. 18.02.2016 року заяву [PERSON] та [PERSON] про скасування заочного рішення задоволено і ухвалою Полонського районного суду вищезгадане рішення скасовано. 05.05.2016 року Банком було подано заяву про збільшення позовних вимог. 17.03.2016 року відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки. Свої вимоги обґрунтовували тим, що при укладанні договору вони не володіли повною інформацією про умови кредитування, в тому числі детальну вартість кредиту, інформацією про оцінку можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, чим створено істотний дисбаланс у правах та обовязках сторін за договором на шкоду відповідачів. На їх думку правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, тому є недійсним. Крім того, просили поновити строк позовної давності, оскільки про свої порушені права дізналися на початку 2016 року після проведення економічного аналізу розрахунку заборгованості ПП «ПрофБухСервіс». 02.02.2018 року відповідачі за первісним позовом подали доповнення до позовної заяви. 03.06.2016 року за клопотанням позивачів за зустрічним позовом було призначено судово-економічну експертизу, на час її проведення провадження було зупинено. Представник банку в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, а в зустрічному позові просив відмовити за його безпідставністю. [PERSON] та [PERSON] позов Банку не визнали, просили йому відмовити у задоволенні позовних вимог, а зустрічний позов задовольнити. Крім того, 02.02.2018 року [PERSON] у поданому до суду відзиві просив про зменшення розміру неустойки, в разі задоволення заявленого Банком позову. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 18.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (з 08.07.2009 року найменування змінено на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 03-2/7092-К, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29500 долари США на термін до 17.07.2037 року зі сплатою 12,45 відсотків річних за користування кредитом. 26.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої були винесені уточнення щодо договірного списання, банківської таємниці, порядку погашення грошових зобовязань. [PERSON] зобовязань за кредитним договором в повному обсязі не виконує та станом на 13.04.2016 року у нього перед Банком виникла заборгованість в сумі 26927,79 долари США, яка складається з вказаних вище сум. Оскільки відповідач допустив порушення умов кредитного договору, не виконує взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної сплати сум платежів по поверненню кредитних коштів, а тому відповідно до ст.611 ЦК України та умов кредитного договору є законною вимога Банку про стягнення заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання згідно з кредитним договором від 18.07.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON], цього ж дня було укладено договір поруки № 03-2/7092-П, відповідно до пунктів 4, 5 якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком по зобовязаннях Боржника в повному обсязі, солідарно. Як вбачається із матеріалів справи, позивач 17.04.2015 року направляв позичальнику, поручителю письмові повідомлення, в яких пропонував їм сплатити заборгованість за кредитним договором. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі. Відповідно до вимог ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), що має місце в даному випадку, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, оскільки на день звернення Банку до суду зобовязання за кредитним договором [PERSON] та за договором поруки поручитель [PERSON] не виконали, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості за кредитним договором від обох відповідачів як солідарних боржників. Як передбачено ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, склав 3102,31 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 16.03.2018 року (26,22 грн.*3102,31) = 81342,5682 грн. За наявності обставин, що відповідач добросовісно здійснював погашення кредиту, а також враховуючи його майновий стан, наявність двох малолітніх дітей, дають суду підстави для зменшення розміру пені до 1000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ= 26220 грн. Що стосується зустрічного позову про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, то суд виходить з наступного. [PERSON] та [PERSON] на обґрунтування заявлених вимог посилались на те, що Банк не виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» про дотримання істотних умов договору щодо надання Позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, оцінку можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання свої обовязків щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту на споживача, як слабку сторону договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обовязки сторін за кредитним договором на шкоду споживача. За таких обставин просять суд визнати кредитний договір недійсним, вчиненим під впливом обману. У відповідності до положень ст.ст.1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що кредитний договір укладено з волі обох сторін, сторони визначили всі необхідні умови договору та будь-яких умов, які б суперечили чинному, на час укладення договору, законодавству договір не містить. В матеріалах кредитної справи наявний кредитний розрахунок вартості кредиту, а також додаток № 1 до памятки клієнта, в якій зазначено сума кредиту, валюта кредиту, строки кредитування, відсоткова ставка, графік погашення, загальна сума виплат по кредиту, процент подорожчання кредиту та орієнтовна сукупна вартість кредиту, а також зазначено, що [PERSON] з умовами кредитування, орієнтованою сукупною вартістю кредиту, а також перевагами і недоліками продукту ознайомлений, про що засвідчив своїм підписом 16 липня 2007 року. Відповідно до ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено під час розгляду справи, сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушень зобов`язань по договору та інше. Як передбачено ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що отримання позивачем кредитних коштів за спірним договором № 03-2/7092-К від 18 липня 2007 року відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, а позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбала кошти в сумі 29500 долари США на 30 років для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція, що купується, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою договору, регулюються вказаним Законом. Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року за № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача (рішення Конституційного Суду України, 10.11.2011 року №15- рп/2011, справа № 1-26/2011). Відповідно до ст.230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При укладені кредитного договору істотне значення має дійсний (фактичний) розмір процентів, дійсний розмір платежів по кредиту, сукупна вартість кредиту і т.п. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Перевіряючи доводи [PERSON] та [PERSON] щодо знецінення валюти, суд виходить з того, що позичальник при належній завбачливості міг, з урахуванням динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. За положеннями ч.5 ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (правова позиція від 25.09.2013 р. № 6-80цс13). Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписання оспорюваного кредитного договору без будь-яких застережень [PERSON] підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини [PERSON] не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про згоду з умовами договору. Виходячи з наведених положень Закону та встановлених обставин справи, суд вважає, що посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що оспорюваний ними кредитний договір вчинено під впливом омани з використанням нечесної підприємницької практики з боку Банку не заслуговують на увагу, оскільки позивач на власний розсуд погодився на запропоновану вартість споживчого кредиту в сумі 29500 долари США та суму щомісячного платежу, а також розмір процентної ставки і строк повернення отриманого кредиту, вважаючи їх прийнятними для себе. [PERSON] був вільний у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування (у національній чи іншій валюті), а його особистий підпис на спірному договорі та визнання обставин отримання кредитних коштів на споживчі цілі свідчить про вільне волевиявлення учасників спірного правочину під час його укладення. Відповідно до ст.109 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.05.2017 року № 2231 виявлені експертом недоліки при укладанні кредитного Договору з урахуванням їх характеру не є істотними і при цьому не були порушені права та інтереси позичальника, тому вони не були перешкодою для укладання кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачі за зустрічним позовом не довели, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним з підстав передбачених ст.203 ЦК України, оскільки умови договору були погоджені сторонами при його укладенні та визнанні такими, що не є несправедливими. З огляду на те, що вимога про визнання договору поруки № 03-2/70092-П від 18.07.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») є похідною від вимоги про визнання кредитного договору недійним, тому вона також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму (28522 долар США*26,22 курс НБУ станом на 16.03.2018 року) = 747846,84 грн. від заявлених (30624,31 долар США*26,22) = 802969,41 грн. пропорційно 0,93 %, тому з відповідачів підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі по 2357 грн. 74 коп. з кожного.

Outcome: partial