Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Приватним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 31.05.2013 року укладено кредитний договір №26258018216461, згідно якого останній видано кредит у сумі 28\~000,00 грн. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором №26258018216461. Позивач зазначає про те, що як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.11.2019 року складає 49023,77 грн., з яких: 28609,59 грн. - заборгованість за кредитом; 10609,23 грн. - заборгованість за процентами; 9804,95 грн. - штрафні санкції. У зв`язку з цим, просить стягнути вказану заборгованість та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.12.2020 року відповідач надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що за кредитним договором №26258018216461 вже відкрито виконавче провадження №60160829 від 25.09.2019 року приватним виконавцем ВО м.Київ Юхименко О.Л. про примусове виконання виконавчого напису №21104, вчинений 11.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором від 31.05.2013 року в сумі 37949 грн. Також, приватним виконавцем ВО м.Київ Юхименко О.Л. направлена на місце роботи відповідача постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Із виконавчого напису нотаріуса від 11.09.2019 року вбачається, що ПАТ «ПУМБ» використав своє право шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та достроково стягнув заборгованість за кредитним договором №26258018216461 від 13.05.2013 року. В позовній заяві відсутній жодний доказ того, що наявна заборгованість за кредитним договором виникла з урахуванням наявного виконавчого напису. Тому відповідач вважає, доводи позивача, щодо наявності станом на 19.11.2019 року у позивача заборгованість за тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями є безпідставними. Крім того, повторне стягнення заборгованості за кредитним договором №26258018216461 від 13.05.2013 року суперечитиме вимогам ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 31.05.2013 року укладено кредитний договір №26258018216461, згідно якого останній видано кредит у сумі 28 000,00 грн. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, Договір складається з пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), Загальних умов відкриття та порядку ведення рахунку та договору страхування. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором №26258018216461. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.638, 634, 1054 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). До Договору кредиту згідно з ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст.526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором №26258018216461, наданою позивачем до суду, відповідач станом на 19.11.2019 року має заборгованість, яка складає 49023,77 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9352,82 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 9739,09 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі 19256,77 грн.; строкова заборгованість за процентами в розмірі 870,14 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 9804,95 грн. Станом на 19.11.2019 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №26258018216461 від 31.05.2013 року не погашена. Однак, з наданої позивачем виписки, не видно за який саме період виникла заборгованість за зазначеним кредитним договором. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Так, судом встановлено, що позивачем засобами поштового зв`язку Укрпошта, на адресу відповідача [PERSON] направлялася письмова вимога (повідомлення) №859 від 19.07.2019 року про виконання зобов`язання перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором, а саме: негайного погашення заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 34781,12 грн. в строк до 26.07.2019 року. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 11.09.2019 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., яким вчинено виконавчий напис серії НОА №459819, зареєстрований в реєстрі за №21104, за яким звернуто стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №26258018216461 від 31.05.2013 року, за період з 03.09.2018 р. по 03.09.2019 р. в сумі 37449,54 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7636,28 грн.; прострочена заборгованість комісією 7940,81 грн., прострочена заборгованість за процентами - 0 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 20973,31 грн., строкова заборгованість за комісією 899,14 грн., строкова заборгованість за процентами - 0 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц від 31.10.2018 р. та у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 758/7022/15-ц від 22.01.2020 р. Так, з матеріалів справи встановлено, що виконавчий напис, вчинений 11.09.2019 року приватним нотаріусом Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 37449,54 грн. за період з 03.09.2018 р. по 03.09.2019 р., не визнавався судом таким, що не підлягає виконанню. Крім того, кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено банком шляхом звернення банку до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення заборгованості у рахунок дострокового повернення кредиту, а тому нарахована після закінчення строку дії кредитного договору неустойка стягненню не підлягає. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за період з 09.10.2019 р. з заробітної плати відповідача здійснюються утримання в розмірі 20 відсотків стягнення за постановою приватного виконавця від 09.10.2019 р. по виконавчому провадженню №60160829, за виконавчим написом №21104 від 11.09.2019 р. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості не надав суду доказів того, що заборгованість за кредитним договором відповідача виникла з урахуванням наявного у справі виконавчого напису. Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Згідно з вимогами ЦПК України, як в редакції станом на момент подання позову, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення доведених позовних вимог та/або відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.07.2020 р. у справі № 755/21137/15-ц. Крім того, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, з видачею виконавчого напису нотаріуса 11.09.2019 р. зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Аналогічні правові висновки щодо застосування положень статті 625 ЦК України у кредитних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 758/7022/15-ц. З огляду на викладене, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак з такими позовними вимогами банк до суду не звертався. З виконавчого напису нотаріуса від 11.09.2019 р. встановлено, що ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» використав своє право шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та достроково стягнув з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №26258018216461 від 31.05.2013 р., за період з 03.09.2018 р. по 03.09.2019 р. в сумі 37449,54 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7636,28 грн.; прострочена заборгованість комісією 7940,81 грн., прострочена заборгованість за процентами - 0 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 20973,31 грн., строкова заборгованість за комісією 899,14 грн., строкова заборгованість за процентами - 0 грн. З огляду на викладене, в матеріалах справи відсутні докази, що наявна заборгованість за кредитним договором №26258018216461 від 31.05.2013 р. виникла у відповідача з урахуванням наявного виконавчого напису та утриманих коштів відповідача, які утримувалися із заробітної плати. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи позивача щодо наявності станом на 19.11.2019 р. у позивача простроченої заборгованості за сумою кредиту, комісією та неустойкою є безпідставними. За таких обставин, аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, за необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed