Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в позові посилається на те, що між банком та відповідачем було укладено договір № 014/17-41/601/1 від 23.11.2007р. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 78-83), де зазначив, що відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних, строком до 22.11.2017 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів на позичковий рахунок відповідача, що підтверджується меморіальним валютним ордером. Пунктом 1.9 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Відповідно до п. 1.9.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж 10 банківських днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з договорів забезпечення (або пред'явити вимогу поручителю) або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України. Згідно з п. 4.1.1 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 07.03.2014 року заборгованість по вказаному договору становить 52 250,56 доларів США, що за курсом НБУ становить 490523,07грн. (курс на 07.03.2014р. складає 9,38грн.) У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, але раніше в судовому засідання він надавав пояснення та просив суд застосувати строки позовної давності, мотивуючи це тим, що в договорі встановлено щомісячне погашення відповідачем взятих на себе зобов'язань, останній з яких у визначеній сумі підлягає виконанню у строк до 22 листопада 2017 року. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог закону встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, представник відповідача просить суд по даній справі застосувати строк позовної давності (а.с. 96-97). Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав: У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], був укладений кредитний договір № 014/17-41/601/1 (арк.с. 4-13). Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних, строком до 22.11.2017 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів на позичковий рахунок відповідача, що підтверджується меморіальним валютним ордером. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини, що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 07.03.2014 року в розмірі 52250,56 доларів США, що за курсом НБУ становить 490523,07грн. (курс НБУ станом на 07.03.2014 складає 9,38грн) яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом 31561,20 доларів США, що становить 296293,39грн.; заборгованість по відсоткам 20312,03 доларів США, що становить 190687,31грн.; пеня по відсотках 196,75 доларів США (за період з 28.03.13 по 06.03.14), що становить 1847,06грн.; пеня по кредиту - 180,58 доларів США (за період з 28.03.13 по 06.03.14), що становить 1695,31грн. (а.с. 78-80). Доводи представника відповідача про те, що банком пропущений строк позовної давності за відсотками та за основним боргом, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки стаття 257 ЦК України. Для окремих видів вимог закону встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З наявного в матеріалах справи та перевіреного в судовому засіданні розрахунку заборгованості (а.с. 81-82) вбачається, що кредитний договір діє до 22.11.2017року, тобто строк позовної давності по основному зобов'язанню не пройшов, що стосується пені,то позивачем заявлені вимоги по стягненню пені за період з 28.03.2013 по 06.03.2014, банк звернувся з позовом до суду 10.12.2013р., що свідчить про те, що банком при розрахунку заборгованості за пенею не пропущений річний термін звернення до суду. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, право позивача підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved