Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки за первинним позовом [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: встановити факт постійного проживання [PERSON] у с. Подорожнє Жидачівського району Львівської області разом із братом [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO]; визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] ; визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) площею 0,69 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2398, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 14.04.1997 №230 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №789. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у [ADDRESS] залишилася проживати її мати, брат, його дружина та їх син. Мати позивачки на випадок смерті розпорядилася своєю часткою в майні колгоспного двору в користь внука [PERSON] . Між її братом та його дружиною шлюб розірвано у 1997 році. [INFO] мати позивачки померла. [PERSON] свою частку у майні колгоспного двору після смерті [PERSON] не прийняв, а 07.05.2019 у приватного нотаріуса у м. Дрогобич оформив заяву про те, що він спадщину після смерті бабусі не прийняв, на неї не претендує, до суду з приводу продовження терміну прийняття спадщини звертатись не буде. Після смерті матері у спірному будинку залишився проживати її брат [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, хоча в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався. Коли брат захворів, вона з 2007 року по день його смерті забрала його до себе і він проживав разом з нею в с. Подорожнє без реєстрації. [INFO] [PERSON] помер. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено по причині пропуску піврічного терміну, передбаченого цивільним законодавством на подання заяви, а також житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий брат не є його останнім членом. Крім цього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай). 01.04.2021 відповідачка за первинним позовом [PERSON] (позивачка за зустрічним позовом) подала зустрічну позовну заяву (а.с.85-87), до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка за зустрічним позовом покликається на те, що згідно із даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами станом на 30.06.1990 належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а інші частки у даному будинку були рівними, умовно по ј частині будинковолодіння. У 1997 між нею та [PERSON] було розірвано шлюб і вона переїхала із дітьми проживати в с. Рибник Дрогобицького району Львівської області. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла ј частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] в користь якого [PERSON] залишила заповіт частку майна колгоспного двору після її смерті не оформляв, а нотаріально посвідченою заявою від 07.05.2019 підтвердив, що спадщину не прийняв і на неї не претендує. Після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняв її син [PERSON] , оскільки проживав у спадковому будинку та не відмовлявся від спадщини, однак юридично її не оформив. Таким чином, він став фактичним власником Ѕ частини будинку, на іншу Ѕ частину претендує вона та її син [PERSON] , як члени колишнього колгоспного двору. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [PERSON] фактично проживала із [PERSON] на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини, а тому вважається такою, що її прийняла. 07.02.2019 [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено по причині того, що житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий [PERSON] не є його останнім членом. У неї немає іншої можливості юридично оформити своє право власності на частину будинку. У судовому засіданні представник позивачки Яременко І.О. первинний позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, зустрічний позов визнав повністю, та просить суд позови задовольнити. Відповідачка за первинним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за уточненим первісним позовом визнала в повному обсязі, вимоги за зустрічним позовом підтримала повністю. Ствердила, що наслідки визнання позову їй зрозумілі. Відповідач за первинним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Первинний позов підтримує. Відповідачі за первинним та зустрічним позовами [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги за уточненим первісним позовом та зустрічним позовом визнають повністю. Також, у заявах зазначили, що на частку у майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь [PERSON] . Ствердили, що наслідки визнання позову їм зрозумілі. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачкою за первинним позовом [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання уточнених позовних вимог за первісним позовом та визнання позовних вимог за зустрічним позовом, незаперечення проти задоволення зустрічних позовних вимог на користь [PERSON] (а.с.49, 107). Представником позивачки за первинним позовом подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, заяву про відкладення розгляду справи для можливості подання сторонам відзиву на зустрічний позов та заяву про виклик свідків (а.с.56, 93, 108). Відповідачем за первинним позовом [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.46). Відповідачкою за первинним позовом, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву про визнання первісного позову з уточненням та підтримання вимог за зустрічним позовом (а.с.62, 104). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву про визнання позовних вимог за уточненим первісним позовом та визнання зустрічного позову (а.с.58, 106). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву про визнання позовних вимог за уточненим первісним позовом та визнання зустрічного позову (а.с.66, 105). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.08.2020 прийнято цивільну справу, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38). Ухвалою підготовчого засідання від 11.12.2020 та 17.02.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.50, 78). Ухвалою підготовчого засідання від 14.05.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, вимоги за зустрічним позовом об`єднано у одне провадження з первісним позовом, відкладено підготовче засідання (а.с.95). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки Яременка І.О. , з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що первинний та зустрічний позови підлягають до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 03.05.1962 та 15.06.1971 (а.с.76, 77). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.08.1976 в Зарічненській сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після укладення шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 07.08.1976 серія [NUMBER] (а.с.28). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 22.02.1999, [NUMBER] від 22.11.2013 та [NUMBER] від 24.05.2019, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] в с.Зарічне Жидачівського району Львівської області (а.с.5, 6, 7). Постановою Жидачівської ДНК від 07.02.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті брата [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством, на подання заяви, а також житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом та відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном (а.с.8). Довідкою Володимирецької сільської ради №232 від 16.05.2019 встановлено, що [PERSON] дійсно здійснювала догляд за братом [PERSON] з 2007 року до дня його смерті, яка наступила [INFO] , який проживав в неї у с. Подорожнє без реєстрації. Після смерті брата поховала його у с. Зарічне Жидачівського району Львівської області (а.с.11). Довідками Зарічненської сільської ради №91 від 06.02.2019, №242 від 05.03.2019, №92 від 06.02.2019 встановлено, що [PERSON] до дня смерті, яка наступила [INFO] , проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Від померлого заповіт не посвідчувався, заборони та арешту на житловий будинок і господарські будівлі померлого [PERSON] немає. [PERSON] на день смерті був зареєстрований один в будинку по [ADDRESS] . [PERSON] , жителька с. Подорожнє дійсно доглядала свого брата, жителя с. Зарічне [PERSON] , який часто хворів, допомагала йому у веденні господарства. Після його смерті, яка наступила [INFO] , займалася його похованням в с. Зарічне Жидачівського району Львівської області. [PERSON] до дня смерті і на день смерті, яка наступила [INFO] постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Від померлої [PERSON] заповіт посвідчувався 22.01.1998 за №4 в користь онука [PERSON] . Заборони та арешту на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в [ADDRESS] і на земельну частку (пай) померлої [PERSON] немає. Померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована в будинку по [ADDRESS] з сім`єю: син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онуки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12, 13, 26). Згідно з витягом з погосподарської книги с. Зарічне, виданим Зарічненською сільською радою від 06.02.2019, будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 рахується за громадянами: [PERSON] - голова сім`ї, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка та [PERSON] - син. Господарство станом на 30.06.1990 відносилося до суспільної групи колгоспний двір (а.с.21). Відповідно до технічного паспорта від 19.02.2019 та довідки Стрийського МБТІ від 14.03.2019 №539, в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», вбиральнею «В» (а.с.14-17). Відповідно до Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2398 від 24.04.1997, [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,69 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Зарічненської сільської ради на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 14.04.1997 №230. Сертифікат зареєстрований в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №789 (а.с.18-19). Заявою від 07.05.2019, зареєстрованою в реєстрі за №236, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON] (а.с.24). Свідок [PERSON] надав суду пояснення, за змістом яких він є чоловіком позивачки [PERSON] . Її брат [PERSON] спочатку проживав в с. Зарічне. Однак після розлучення переїхав жити в с. Подорожнє, де проживав разом з ними до дня смерті. Жінка доглядала за ним. Похоронила брата в с Зарічне. Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона є знайомою [PERSON] , у якої був брат в с. Зарічне. В 2007-2008 він захворів і вона забрала його до себе в с.Подорожнє, де він проживав разом з нею до смерті. Похоронила брата в с. Зарічне. Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем (братом) на час відкриття спадщини, що є перешкодою для позивачки у оформленні в нотаріуса спадщини після його смерті. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки за первинним позовом права на спадкування за законом, а у позивачки за зустрічним позовом права власності на частину будинку як майна колгоспного двору, і неможливістю реалізації ними цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку), зокрема, через, його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення факту, яке має юридичне значення, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР, володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до положень статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями статті 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] постійно проживала з рідним братом [PERSON] до дня смерті і на день смерті останнього [INFO] у селі Подорожнє Жидачівського району Львівської області. Суд зауважує, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання позивачки за первинним позовом [PERSON] разом з її рідним братом [PERSON] у селі Подорожнє Жидачівського району Львівської області на час смерті останнього повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами та показаннями свідків), які узгоджуються між собою, є логічними послідовними, доповнюють один одного, відповідають критеріям належності і допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Таким чином, суд доходить обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність факту постійного спільного проживання позивачки за первинним позовом [PERSON] з рідним братом [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Суд зазначає, що встановлення цього факту породжує для позивачки юридичні наслідки, оскільки усуває перешкоди у вирішенні питання спадкування нею належних [PERSON] на момент відкриття спадщини прав, які не припинилися внаслідок його смерті. Крім цього, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по ј частці цього двору. Крім цього, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 0,69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зарічненської сільської ради Львівської області, відповідно до Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2398 від 24.04.1997, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №789 За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, склавши заповіт на користь [PERSON] , однак після її смерті [INFO] [PERSON] не скористався своїм правом на прийняття спадщини у визначений законом спосіб та строк. Більше того, він заявив про відмову від прийняття цієї спадщини, про що оформив у нотаріуса відповідну заяву. Таким чином, належні [PERSON] на час відкриття спадщини права, які не припинилися внаслідок її смерті, спадкувалися за законом за правилами ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входили її діти син [PERSON] та дочка [PERSON] , але лише [PERSON] прийняв спадщину, оскільки вчинив дії, що свідчать про це, а саме: проживав із спадкодавицею (матір`ю) до дня смерті та фактично вступив у володіння спадковим майном (ј частки у майні колгоспного двору та право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина на належні йому права, які не припинилися внаслідок його смерті (Ѕ частки у майні колгоспного двору та право на земельну частку (пай), які спадкуються за правилами ЦК України. Спадкоємцем першої черги за законом є син спадкодавця [PERSON] , однак той не прийняв спадщину у визначений законом спосіб та строк. Більше того, з поданої ним заяви вбачається, що він на спадкове майно не претендує. Єдиним спадкоємцем другої черги є [PERSON] , яка вважається такою, що прийняла спадщину в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (відповідний факт встановлений судом) та не заявляла про відмову від спадщини. Однак відсутність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, належність спадкового майна до майна колгоспного двору та відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) позбавляє позивачку за первинним позовом можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб. Суд також зазначає, що [PERSON] належить ј частки майна колгоспного двору, до якого зокрема відноситься житловий будинок [ADDRESS] . Її син [PERSON] ствердив суду відповідною письмовою заявою, що не претендує на частку у майні цього двору, відтак частка, яка б мала йому належати у ньому (ј), переходить до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до [PERSON] . Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на Ѕ частину житлового будинку, разом з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що первинний і зустрічний позови слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1262, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved