Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з нього заборгованість у розмірі 90000 грн. за кредитним договором №SUS1AK13803415 від 14.07.2008 року, яка складається з наступного: 30430 грн. заборгованість за кредитом, 23320,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4433,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 31816,72 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 14.07.2008 року уклали кредитний договір № SUS1AK13803415 (далі договір). Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно договору. Згідно з договором у випадку порушення зобовязань за договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання виконав частково, у звязку з чим виникла заборгованість. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за договором відповідач станом на 25.10.2016 року має заборгованість 239556 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 30430,05 грн. заборгованість за кредитом, 23320,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4433,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 181372,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з [PERSON] 90000 грн. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направив, зазначивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач і його представник за довіреністю [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не зявилися. Відповідач позовні вимоги не визнав надав суду через свого представника за довіреністю заперечення на позовну заяву, в якій посилається на те, що починаючи з 2010 року він допустив порушення зобовязань за договором. За позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» Кролевецький районний суд 17 травня 2012 року постановив рішення по справі №1809/701/2012, яким в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернув стягнення на належний йому автомобіль ВАЗ, модель 21114, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає, що заборгованість за кредитом (тіло кредиту) вже була предметом судового розгляду і з цього питання вже є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку, останнє погашення ним (відповідачем) боргу за кредитним договором відбулося 06.01.2010 року. Враховуючи, що умовами кредитного договору (п.14.11) визначена позовна давність строком пять років, то строк позовної давності сплинув 20.01.2015 року (кошти він мав сплачувати щомісячно по 19 число). За таких обставин він просить застосувати до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього 90000 грн. заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року №SUS1AK13803415 строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог і надав суду окрему заяву про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні 20 лютого 2017 року, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №SUS1AK13803415 (далі Договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 48940,03 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення до 12 липня 2013 року. На забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за вказаним Договором відповідач надав в заставу позивачу легковий автомобіль ВАЗ, модель 21114, рік випуску 2008, №кузова/шасі: ХТА21114080303668, реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.8-11) Відповідно до Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 5 по 19 число), відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1448 грн. 77 коп. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом. Вказані обставини встановлені рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 17 травня 2012 року у цивільній справі №1809/701/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, а тому доказуванню не підлягають відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України (а.с.37-39). Таким чином щомісячний платіж 1448 грн. 77 коп. складається з погашення заборгованості за кредитом, винагороди та процентів за користування кредитом. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, відповідач станом на 25.10.2016 року має заборгованість 239556,02 грн., яка складається з наступного: 30430,05 грн. заборгованість за кредитом, 23320,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4433,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 181372,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 90000 грн., яка складається з: 30430 грн. заборгованість за кредитом, 23320,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4433,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 31816,72 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. (а.с.5-7) Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до умов Договору від 14 липня 2008 року №SUS1AK13803415 сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань за договором, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів - з «15» по «19» число кожного місяця (п.п.4.4, 15.1, 17.1.9 Договору). Таким чином, умовами Договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами Договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2520цс15. Як передбачено п.4.4 Договору від 14 липня 2008 року №SUS1AK13803415, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом. Щомісяця, в період сплати позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 1448,77 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним (п.17.8 Договору). При цьому, періодом сплати сторони Договору визначили з 15 по 19 число кожного місяця (п.17.1.9 Договору). Початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення відповідачем строку його погашення, тобто з 20 числа кожного місяця. Пунктом 14.11 вказаного Договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у пять років. Судом встановлено, що в межах пятирічного строку позовної давності з відповідача підлягає стягненню сума несплачених ним щомісячних платежів, які він зобовязаний сплатити, починаючи з 01 листопада 2011 року і до 12 липня 2013 року строку погашення кредиту, визначеного договором, тобто щомісячні платежі за 21 місяць, загальна сума яких становить 30424,17 грн. (1448,77 грн. х 21 місяць). У звязку зі спливом позовної давності і заявленим відповідачем клопотанням, викладеним в окремій письмовій заяві, про застосування строків позовної давності, вимога позивача в частині стягнення заборгованості за період до 01 листопада 2011 року задоволенню не підлягає. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, повязаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розгляд справи неодноразово відкладався, про що зокрема повідомлявся позивач. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права надані йому законом, в тому числі надати докази. Однак, незважаючи на вжиті судом заходи, позивачем не надані докази про розмір пені, нарахованої відповідачу в результаті порушення ним зобовязань за Договором №SUS1АК13803415 від 14.07.2008 року за період з 01.11.2011 року до 12.07.2013 року. За змістом повідомлення позивача від 28 березня 2017 року неможливо надати окремий розрахунок пені з 1 листопада 2011 року по 25 жовтня 2016 року (а.с.183). Позивач не надав доказів стосовно суми заборгованості пені, а суд діючи в умовах обєктивності та неупередженості, враховуючи положення ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України не вправі та не зобовязаний збирати докази, обраховувати самостійно розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача. Суд дійшов висновку, що в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в межах строку позовної давності після 1 листопада 2011 року позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються понесені ним і документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 1378 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 33,8%, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 465,76 грн. (33,8 % від 1378 грн.). Відповідно до ст.ст. 256, 259, 260, 526, 527, 530, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial