Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Буг» (надалі ТОВ «Буг») звернулось до суду з позовом до Фермерського господарства «Західний Буг» (надалі ФГ «Західний Буг») та до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Захід-Трейд», про визнання договору оренди землі недійсним. У позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що 02 січня 2008 року між СГ ТОВ «Буг» та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 15 років. Предметом даного договору є земельна ділянка площею 3,0275 га, кадастровий номер 0720584000050010102, яка знаходяться на території Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. З 2008 року дану земельну ділянку фактично було прийнято позивачем у володіння та користування, що підтверджується актом прийому-передачі обєкта оренди. Право позивача на оренду вищевказаної земельної ділянки було зареєстроване у 2008 році у Володимир-Волинському реєстраційно-виробничому офісі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Зазначений договір є дійсним, сторонами у встановленому законом порядку достроково не розривався, а його реальність підтверджується належними діями: користуванням, сплатою орендної плати та податків. Однак, до закінчення терміну дії договору оренди із СГ ТОВ «Буг» відповідач уклала 24 липня 2015 року новий договір оренди на ту ж земельну ділянку із ТОВ «Захід-Трейд», а пізніше з ФГ«Західний Буг». Внаслідок укладення відповідачем [PERSON] нових договорів оренди, без розірвання у встановленому порядку попереднього договору з позивачем, було здійснено непропорційне втручання у належне останньому право користування спірними земельними ділянками і володіння ними. Оскільки, одностороння відмова від договору не допускається в період строку його дії, просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачами. Відповідач [PERSON] пред»явила зустрічний позов до СГ ТОВ «Буг» про розірвання договору оренди землі. У зустрічній позовній заяві покликається на ту обставину, що 02 січня2008 року між нею та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Предметом даного договору була земельна ділянка площею 3,0275 га (кадастровий номер 0720584000050010102, яка належить їй на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на землю. Згідно умов договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 9 договору на відповідача покладено обовязок сплачувати орендну плату у розмірі трьох центнерів зерна, а п. 13 вказаного договору передбачає щорічний перегляд розміру орендної плати. Вказує, що неодноразово зверталась до керівника ТОВ «Буг» по питанню виплати їй орендної плати згідно чинного законодавства та зерна належної якості, однак їй було відмовлено. Оскільки ТОВ «Буг» добровільно розірвати договір відмовляється, просить зазначений договір оренди землі розірвати. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, суду в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Просять позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити, оскільки умови договору оренди землі орендарем виконуються повністю. У судовому засіданні представник відповідача ФГ «Західний Буг» - [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову, суду пояснив, що договір оренди між позивачем та відповідачем [PERSON] підписаний не нею і є недійсним, а тому оспорюваний договір оренди є діючим. Просять відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали, заперечили факт укладення договору з ТОВ «Буг». Зустрічний позов просять задовольнити з викладених у ньому підстав. Після дачі суду пояснень для участі у розгляді справи не з»явились. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Захід-Трейд», свого представника для участі у розгляді справи не направило. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3,0275 га, кадастровий номер 0720584000050010102, яка знаходяться на території Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю. Як вбачається з оглянутого судом договору оренди землі, 02 січня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Буг» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 15 років. Умовами договору передбачена орендна плата за користування орендованою землею, цільове призначення земельної ділянки. Зазначено також, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у пятиденний строк після державної реєстрації договору оренди за актом приймання-передачі. Відповідно до п. 36 договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку. Пунктом 39 договору оренди встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Даний договір оренди землі зареєстрований у Володимир-Волинському реєстраційно-виробничому офісі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 червня 2008 року за реєстраційним номером, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Як вбачається з акту прийомки-передачі об'єкта оренди від 02 січня 2008 року, [PERSON] передала в оренду СГ ТОВ «Буг» належну їй земельну ділянку 3,0275 га. Судом встановлено, що [PERSON] до закінчення дії даного договору оренди, уклала ряд інших договорів оренди тієї самої земельної ділянки, останній із ФГ «Західний Буг» 13 червня 2016 року та зареєструвала його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст. 6, 627 ЦК України). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно вимог статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 4статті 124 Земельного кодексу Українивстановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається у письмовій формі. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до Порядку державної реєстрації договорів оренди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року (який втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 791 від 20.07.2011 року) у редакції станом на 02 січня 2008 року, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводилася виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Договір оренди землі, укладений 02 січня 2008 року між СГ ТОВ «Буг» та [PERSON], був належним чином зареєстрований у Державному реєстрі земель шляхом внесення запису до відповідної книги реєстрації, що стверджується матеріалами справи. Чинним на момент укладення договору законодавством, зокрема, пункту 8-1 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому законом порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Однак, всупереч наведеним нормам державним реєстратором було здійснено повторну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 13 червня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Західний Буг», хоч мали місце підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації, що визначені пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» про те, що у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо заявлене право вже зареєстроване. У такому випадку відмова в державній реєстрації прав позбавляє особу права реєструвати договори оренди землі. За таких обставин відповідач [PERSON], не розірвавши у встановленому законом порядку договір оренди земельної ділянки, який був укладений 02 січня 2008 року між нею та первісним позивачем СГ ТОВ «Буг», не мала права укладати договір оренди тієї ж самої земельної ділянки з іншими суб'єктами підприємницької діяльності, а тому позов СГ ТзОВ «Буг» про визнання недійсним договору оренди підлягає до задоволення. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона не укладала і не підписувала оспорюваного договору, спростовані висновком судової почеркознавчої експертизи у справі, відповідно до висновку якої даний договір, а також акт прийому передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки підписані саме [PERSON] Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» встановлює умови припинення договору оренди землі, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Частина 1 статті 141 Земельного кодексу України передбачає, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз наведених вище норм закону дає підстави вважати, що порушення орендарем умов договору оренди земельної ділянки в частині несплати орендної плати може бути підставою для розірвання цього договору судом лише в тому випадку, якщо таке порушення (несплата орендної плати) є систематичним, тобто має місце два і більше рази. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів. Істотними умовами договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її не сплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не надали суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог, заявлених в зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник, як на підставу розірвання договору, вказують на відмову орендаря провести розмір орендної плати у відповідність до законодавства та неналежну якість отриманого в рахунок орендної плати зерна. Так, допитаний в якості свідка [PERSON] ствердив, що орендна плата виплачувалась орендодавцю [PERSON] і претензій щодо цього у неї не було. Засвідченою у встановленому законом порядку заявою [PERSON] стверджується, що іноді вона особисто від імені та на прохання [PERSON] отримувала і привозила їй зерно в рахунок плати за оренду землі. Згідно умов договору оренди землі, який був укладений 02.01.2008 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Буг», орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 (три) центнери зерна протягом року і її розмір переглядається щорічно. Як свідчать надані СГ ТОВ «Буг» відомості на видачу орендної плати за 2008-2015 роки, [PERSON] виплачувалась орендна плата зерном. Довідкою СГ ТОВ «Буг» також підтверджено факт відсутності заборгованості з орендної плати перед [PERSON] Крім цього, [PERSON] не надала суду доказів того, що вона протягом 2008-2017 років зверталась до СГ ТОВ «Буг» з письмовими заявами чи скаргами з приводу нналежного виконання умов договору, внесення до нього змін чи дострокового розірвання. На підтвердження доводів представника [PERSON] про те, що отримане нею зерно було неналежної якості, також не надано доказів. Таким чином, суд не вбачає в діях СГ ТОВ «Буг» порушення умов договору в частині систематичної, тобто два і більше рази несплати орендної плати. За таких обставин підстав для розірвання договору оренди та задоволення зустрічного позову, судом не здобуто. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати при задоволенні первісного позову підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved