Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в сумі 11187 гривень 70 копійок та судові витрати у розмірі 1218 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 4 серпня 2008 року [PERSON] стала клієнтом банку та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг та підписавши анкету заяву про приєднання до умов та правил у закритому акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» (надалі ЗАТ КБ «Приватбанк»), отримала кредитну картку «Універсальна 30 днів» у розмірі 2000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на підставі рішення загальних збрів акціонерів від 30.04.2009 року. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заяву щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с 4). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON], згідно з даними адресно - довідкової картотеки Демидівського районного сектору управління державної міграційної служби у Рівненській області, зареєстрована за місцем проживання за адресою [INFO] (а.с.24). В судове засідання на розгляд цивільної справи 17 грудня 2015 року відповідачка не зявилася. Про час, дату та місце розгляду справи [PERSON] була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення про вручення їй судового виклику (а.с.30). 12.01.2016 року [PERSON], повторно не зявилася в судове засідання, поштова повістка про її виклик до суду була скерована за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та повернулася з відміткою щодо відсутності відповідачки за місцем проживання (а. с. 32). У відповідності до ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Про причини неявки в суд відповідачка [PERSON] не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка на судовий розгляд справи не зявилася і про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Так, судом встановлено, що 4 серпня 2008 року [PERSON] була заповнена та особисто підписана письмова анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у закритому акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» (а.с.8). У вказаній письмовій анкеті заяві вказано про те, що особа, яка її заповнила та підписала, згідна з тим, що ця заява, разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг. Відповідачкою [PERSON] не надано будь яких доказів, які б викликали сумнів з приводу достовірності даного письмового доказу. Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року, було змінено тип банку та, у звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку із закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с. 19). Дії сторін при укладенні договору про надання банківських послуг (письмова анкета заява [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанку»), відповідають нормам ст. 634 Цивільного кодексу України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Досліджуючи письмовий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04.08. 2008 року укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] станом на 30.09. 2015 рік та письмову анкету заяву [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанку» встановлено, що відповідачці було видано кредитну картку ( універсальна 30 днів) відповідно до тарифів якої, вона отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту(а.с.6,7,8). Письмовий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04.08. 2008 року укладеному між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] станом на 30.09.2015 рік підтверджує фактичні обставини щодо виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачкою щодо видачі їй кредиту (а.с.6,7). Згідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених головою правління банку [PERSON], які разом із письмовою анкетою заявою [PERSON] від 04.08.2008 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанку», становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії (а.с.8-14,12). Суду не було надано доказів, які б підтверджували виконання відповідачкою [PERSON] належним чином умов договору про надання банківських послуг від 04.08.2008 року. У п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову (а.с.12). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженні в судовому засіданні письмові докази по справі ( довідка АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, банківська ліцензія № 92 від 19 березня 1992 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статут публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк») свідчать про цивільну правоздатність позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та про право надання ним банківських послуг (а.с.17-19). Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитном договором б/н від 04.08.2008 року, який був укладений між нею та ЗАТ КБ» Приватбанк» у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанку» наявну заборгованість [PERSON] за кредитним договором, включаючи нараховані суми по кредиту, процентам, пені, комісії та штрафам. Крім того, у відповідності до п.2.ч.1 ст.214 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив, що договірні зобовязання між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] існують та не припинилися на момент розгляду цивільної справи, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав відсутні. Так, у відповідності до пункту 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що укладений між позивачем та відповідачкою договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується та той самий строк (а.с. 13). Суду не були надані докази, які б підтверджували дії сторін на припинення договору. У відповідності до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved