Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Спір між сторонами виник з приводу права користування земельною ділянкою, яка належала [PERSON], з огляду на таке. [PERSON] за життя була власником земельної ділянки площею 3,47 га, розташованої на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005638, виданого Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області 30.05.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3168 (далі державний акт серії ІІІ-ЗП № 005638). 27 грудня 2010 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «[PERSON]М.» (орендар) в особі [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2323683500:10:013:0012 (п. 1 договору). Строк дії договору 10 років (п. 8 договору). Даний договір пройшов державну реєстрацію 03.06.2011 за № 232360004000203. Спадкоємцем [PERSON], яка померла 02.12.2011 є її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.11.2013, виданим приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1004, на земельну ділянку розміром 3,47 га, розташовану на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ІІІ-ЗП № 005638. Проте, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 21.11.2013 № 1004 зазначено, що земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ІІІ-ЗП № 005638, має кадастровий № 2323683500:10:011:0002. Цей кадастровий номер зазначено нотаріусом на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2300352722013 від 23.08.2013. 22 листопада 2013 року між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Лідер» (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду строком на 10 років було передано земельну ділянку площею 3,47 га з кадастровим номером 2323683500:10:011:0002 (п. 2, п. 8 договору). Право оренди за цим договором було зареєстровано 10.06.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 22919815 від 12.06.2014. [PERSON] помер 07.12.2013, а земельну ділянку з кадастровим номером 2323683500:10:011:0002 успадкували його син [PERSON], дочка [PERSON], дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 01.10.2014, виданими приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3-597, № 3-598, № 3-599 відповідно. Як встановлено судом за результатами огляду публічної кадастрової карти, яка є загальнодоступним джерелом інформації в мережі Інтернет за посиланням: http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta, на земельну ділянку з кадастровим номером 2323683500:10:013:0012 накладається така сама за площею земельна ділянка з кадастровим номером 2323683500:10:013:0030. До того ж, факт накладання земельних ділянок з кадастровими номерами 2323683500:10:013:0012 та 2323683500:10:013:0030, крім публічної кадастрової карти, також підтверджується додатками до договорів оренди землі (експлікацією земельних угідь та схемою розташування земельної ділянки), від 27.12.2010 між [PERSON] та ФГ «[PERSON]М.», від 23.11.2010 між [PERSON] та ТОВ «Лідер», з порівняння яких випливає майже повна ідентичність координат та площ цих ділянок, з різницею в довжині західної та східної межі цих ділянок лише в 1 см кожна, та що обидві ділянки розташовані в контурі поля 323 під номером 488. Земельна ділянка з кадастровим номером 2323683500:10:013:0030 станом на 17.03.2016 належить на праві власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302018872016 від 17.03.2016, та як було розяснено представником позивача, юридично знаходиться в користуванні ТОВ «Лідер» на підставі договору оренди землі від 23.11.2010, укладеного між [PERSON], спадкоємцем якої є [PERSON], та ТОВ «Лідер», а фактично обробляється ФГ «[PERSON]М.» в обмін на іншу ділянку, на підставі усної домовленості між ТОВ «Лідер» та ФГ «[PERSON]М.». Водночас, згідно з відомостями Державного земельного кадастру, станом на 17.03.2016 в Державному земельному кадастрі зареєстровано всі три вищезазначені земельні ділянки, при чому: - власником земельної ділянки з кадастровим номером 2323683500:10:013:0012 значиться [PERSON], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302018892016 від 17.03.2016; - власниками земельної ділянки з кадастровим номером 2323683500:10:011:0002 є [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 кожен, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302018842016 від 17.03.2016. Згідно з довідкою виконавчого комітету Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 10.02.2016 № 121 ФГ «[PERSON]М.» обробляє земельну ділянку (пай) [PERSON] з 01.06.2004 по теперішній час. Договір оренди земельної ділянки площею 3,47 га, кадастровий номер 2323683500:10:013:0012, укладений з [PERSON] 27.12.2010. Разом з цим, довідкою Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 16.03.2016 № 184 підтверджується те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2323683500:10:011:0002, яка належала [PERSON] знаходиться в оренді ТОВ «Лідер», згідно з реєстром пайщиків по підприємству ТОВ «Лідер». Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина № 963 від 06.10.2015 та відповідно до пояснень представника позивача, ТОВ «Лідер» в 2015 році не засівало земельну ділянку № 490 в контурі поля № 323. [PERSON] під час відібрання у нього пояснень зазначив, що він є головою ФГ «[PERSON]М.» з 1993 року та має орендовані земельні ділянки між с. Сторчове та с. Каштанівка Новомиколаївського району Запорізької області, які в 2015 році він засіяв насінням соняшника. 23.09.2015 вдень він побачив, що біля його земельних ділянок стоять невідомі особи, які повідомили йому, що вони є представниками ТОВ «Лідер» та охороняють земельну ділянку, що належить даному товариству. Після чого, [PERSON] поїхав до дому та повернувся на комбайні на дані земельні ділянки і почав збирати врожай соняшника. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ст. 22 ЦК України: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1); збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п. 2 ч. 2). Згідно з пунктами «а», «б» частини першої статті 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, а також право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV (далі Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Пунктом «в» ч. 1 ст. 12 Закону № 973-IV визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Частиною першою статті 14 Закону № 973-IV визначено, що фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право: самостійно господарювати на землі (п. «б»); власності на посіви і насадження сільськогосподарських культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію (п. «в»). Як вбачається з вищенаведених доказів, які були досліджені судом під час розгляду справи, [PERSON] від самого початку виникнення спірних правовідносин, тобто з дня збирання ним врожаю соняшника на земельній ділянці № 490 в контурі поля № 323, посилався на наявність права оренди на вказану земельну ділянку у ФГ «[PERSON]М.», що спростовує доводи позивача про те, що [PERSON] діяв самостійно, як фізична особа, а не як голова фермерського господарства. За змістом статті 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Разом з цим, згідно з нормою статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка набуває ознак обєкта цивільних прав з моменту її сформування, тобто з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Таким чином, з матеріалів даної справи випливає, що земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ІІІ-ЗП № 005638 була сформована двічі: вперше з присвоєнням їй кадастрового номеру 2323683500:10:013:0012 (ділянка № 488 в контурі поля № 323), що знаходиться в користуванні ФГ «[PERSON]М.», а вдруге з присвоєнням кадастрового номеру 2323683500:10:011:0002 (ділянка № 490 в контурі поля № 323), що знаходиться в користуванні у ТОВ «Лідер». При цьому, місце розташування цих ділянок за координатами не співпадає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність спору саме між двома землекористувачами юридичними особами, ТОВ «Лідер» та ФГ «[PERSON]М.». Отже належним відповідачем у даній справі є саме ФГ «[PERSON]М.», а відтак позов предявлено до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд може замінити первісного відповідача належним лише за клопотанням позивача. Позивач такого клопотання під час розгляду справи не заявив. Втім, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, підвідомчі господарським судам. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов ТОВ «Лідер» не підлягає задоволенню як такий, що предявлений до неналежного відповідача. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed