Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.06.2020 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Так, 07.05.2017 року близько 03:30 год. [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи на весіллі [PERSON] , яке відбувалось за адресою: [ADDRESS] , вчинили словесний конфлікт з позивачем, внаслідок якого відповідачі умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, нанесли позивачу удар кулаком, а потім ногою в обличчя. Внаслідок нанесених відповідачами ударів позивачу спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа, ранки спинки носа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. З 07.05.2017 року по 17.05.2017 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Коломийській ЦРЛ, що підтверджується відповідною випискою від 17.05.2017 року. З 17.05.2017 року до кінця червня 2017 року згідно рекомендацій лікуючого лікаря, які містяться у вказаній виписці, продовжив лікування амбулаторно в Коломийській центральній районній поліклініці в отоларинголога, невропатолога. На лікування позивач позичив 19.05.2017 року у сусіда 400 євро, що станом на 19.05.2017 року по курсу НБУ було еквівалентно 11 749,28 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 19.05.2017 року. 04.05.2017 року позивача на невизначений термін прийнято на роботу на посаду водія трактора в повне товариство «Польтанк Сегфрієд Хансен» (с. Томашувеку 1А Славно, Республіки Польща), що підтверджується трудовим договором від 04.05.2017 року. Згідно з довідкою від 13.05.2020 року середня його зарплата за 12 місяців 2017 року становила 2 205,97 злотих. Внаслідок нанесених відповідачами позивачу тілесних ушкоджень, останній не міг працювати згідно із вказаним трудовим договором, відповідно недоотримав дохід, який міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його права не були порушені (упущена вигода), у вигляді зарплати за 2 місяці (травень та червень 2017 року). Станом на 31.05.2017 року середня зарплата в розмірі 2 205,97 злотих по курсу НБУ була еквівалентна 15 552 грн., а станом на 31.06.2017 року - 15 463,49 грн. (7,01 грн. за 1 злотий), відповідно позивач недоотримав дохід в розмірі 31 051,57 грн. Таким чином, позивач вважає, що йому завдано майнову шкоду в загальному розмірі 42764,85 грн. Крім того, в момент заподіяння тілесних ушкоджень він переніс значний моральний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, пережив емоційний стрес, що посилювався почуттям розгубленості, образи, тривоги, страху за своє життя та здоров`я. Наслідки пережитої травми призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, насторога, невпевненість в собі, тривога із приводу майбутнього. Внаслідок протиправних дій відповідачів йому була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного особистого, суспільного та професійного життя та інших негативних явищ. Тому позивач просив стягнути із відповідачів на його користь 42 764,85 грн. майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, вирішити питання судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги. Відповідачем [PERSON] 28.08.2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не надано суду копій товарних чеків, з яких би вбачалося, що позичені ним кошти були витрачені на лікування в лікарні чи на придбання призначених за рецептом лікаря Коломийської ЦРЛ ліків, а також не надано копій фіскальних чеків на придбання медикаментів, з яких би вбачалося, що куплені за позичені кошти лікарські препарати та медикаменти, відповідали б призначеному йому лікуванню, зазначеному у виписці з історії хвороби. Тому вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами понесені ним матеріальні збитки в сумі 11 749,28 грн. та що вказані кошти, які він отримав в якості позики від сусіда, були витрачені ним саме для лікування. З приводу твердження позивача про те, що його середня зарплата станом на 31.06.2017 року становила 2 205,97 злотих [PERSON] не погоджується, оскільки даний розмір розраховувався на підставі довідки від 13.05.2020 року. Звертає увагу, що позивач уклав договір тільки 04.05.2017 року та з початку своєї роботи на підприємстві отримував кошти в розмірі 1812,09 злотих. Базова заробітна плата згідно з пунктом 3.1 трудового договору від 04.05.2017 року становила 1 700 злотих, решта - це одноразові надбавки, які могли бути отримані за успішне виконання роботи. Тому середня зарплата позивача станом на 31.06.2017 року становила орієнтовно 1 800 злотих в місяць, вказану суму міг би отримати позивач за перший місяць роботи, що також підтверджується довідкою від 13.05.2020 року ( за липень 2017 року позивач отримав 1812,09 злотих). Стосовно упущеної вигоди в сумі 31 015,57 грн. як двохмісячна заробітна плата відповідач не погоджується, оскільки позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 07.05.2017 року по 17.05.2017 року, що підтверджується випискою Коломийської ЦРЛ, тобто саме на цей період він втратив працездатність. Жодним доказом в справі не підтверджується той факт, що позивач після закінчення стаціонарного лікування 18.05.2017 року не міг працювати, у виписці № 3541 (пункт «Лікування і трудові рекомендації») зазначено тільки лікування амбулаторно в отоларинголога, невропатолога, тобто відсутні будь-які застереження щодо неможливості працювати. Вважає підставним позовні вимоги позивача щодо майнової шкоди за наступним розрахунком: середня зарплата станом на 31.06.2017 року (1800 злотих) поділена кількість днів у травні 2017 року (31 день) помножена на кількість днів тимчасової непрацездатності (10 днів), тобто 1800/31*10=580,64 злотих, що по курсу НБУ (7,01 грн. за 1 злотий ) становило 4 070,28 грн. На думку [PERSON] розмір грошової компенсації моральної шкоди, що заявлений позивачем, з урахуванням душевних переживань, страждань та обмежень, є завищеним. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в розмір 1 000 грн., що не призведе до необґрунтованого збагачення позивача. Тому відповідач [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача 4 070,28 грн. завданої йому майнової шкоди, а також 1 000 грн. моральної шкоди. 21.09.2020 року представником позивача адвокатом Оліградським М.В. подано відповідь на відзив, в якому вказує, що долучає квитанції та товарні чеки, якими підтверджується придбання позивачем медикаментів на загальну суму 5 617,90 грн., решту коштів в сумі 6 131,38 грн. витрачені позивачем на утримання сім`ї, а саме дружини [PERSON] , дочки [PERSON] , [INFO] , та непрацездатних батьків. Враховуючи, що станом на травень та червень 2017 року дочці позивача не виповнилося ще й 1 року, дружина ніде не працювала, а батьки непрацездатні, позивач був єдиним хто працював та утримував сім`ю. З приводу не погодження відповідачем [PERSON] із сумою 31 015,57 грн. як упущена вигода представник зазначив, що відповідно до рекомендацій лікаря Коломийської ЦРЛ після стаціонарного лікування позивач продовжив лікування амбулаторно, що підтверджується листом Коломийської ЦРЛ від 25.05.2020 року № 882/01-05/06, а відмітками у закордонному паспорті (в`їзд/виїзд) підтверджується, що позивач виїхав на роботу в Польщу 30.06.2017 року. Із довідки від 13.05.2020 року вбачається, що позивач не отримував заробітної плати. Із виписки Коломийської ЦРЛ № 5341 від 17.05.2017 року та листа Коломийської ЦРЛ від 25.05.2020 року вбачається, що позивач перебував на лікуванні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відповідно був звільнений від роботи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. З приводу заперечень розміру моральної шкоди представник зазначив, що наявність тілесних ушкоджень (гематоми, синці, забої, царапини на обличчі та розсічення на носі, після яких залишили шрами), завдали позивачу фізичних, моральних та душевних страждань, зокрема: порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя; перелом спинки носа із зміщенням відломків, деформація зовнішнього носа та наслідки проведеної операції по його вирівнюванню, ще протягом тривалого часу після побиття не давали можливості позивачу нормально дихати та спати; шрами, які залишилися після побиття є і на сьогодні предметом насмішок знайомих та викликає негативне естетичне враження у самого позивача, що негативно впиває на емоційний стан; травми, які йому заподіяні, не дають можливості виконувати на належному рівні його роботу водія, після побиття у нього постійно виникає головна біль та запаморочення, що впиває на фізичний та моральний стан, викликає душевні страждання. В момент побиття позивач також переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, в подальшому вимушений був проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду та оброблення ран. Вважає, що стрес, страждання, біль та дискомфорт, понесені позивачем та їх тривалість є достатніми доводами, підставами та доказами для задоволення розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди. 28.09.2020 року відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь, в якому вказує, що копії квитанцій, товарних чеків були наявні у позивача на час подання позовної заяви 08.07.2020 року, однак, разом з позовною заявою не були подані. Також, ні позивач, ні його представник не повідомляли у письмовому чи усному вигляді суд про причини, за якими вони не могли подати до суду дані докази. Жодного належного доказу підтвердження витрат (6 131,38 грн. на утримання сім`ї) до позовної заяви не долучено, а відшкодуванню підлягають лише обґрунтовані витрати, які підтверджуються належними доказами. Період хвороби з тимчасовою втратою працездатності підтверджується листком непрацездатності. Відмітка в закордонному паспорті про виїзд за кордон у жодному разі не підтверджує факт перебування позивача на лікарняному. 02.11.2020 року відповідач [PERSON] електронною поштою надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає в частині документально підтверджених витрат на лікування (точна сума буде встановлена в ході судового розгляду) та визнає моральну шкоду частково, в розмірі 1 000 грн., солідарно з відповідачем [PERSON] . В решті позовні вимоги та розрахунок розміру судових витрат заперечує з наступних підстав. Загальний розмір майнової шкоди позивач оцінив в розмір 42 764,85 грн., в тому числі позичена ним у сусіда на лікування сума 400 євро, яка в еквіваленті становила 11 749,28 грн. та 31 015,57 грн. упущена вигода. Зазначає, що позика була отримана за розпискою 19.05.2017 року й повернута позивачем позикодавцеві 17.10.2017 року і правовідносини з цього приводу припинені й ніким не оспорюються. Позивачем не доведено самого факту втраченої вигоди та її реального розміру, що свідчить про лише абстрактну можливість отримання заявленої в позові суми упущеної вигоди. Доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки протиправні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати безумовний, реальний дохід. Розмір упущеної вигоди у вигляді середньої заробітної плати розрахований позивачем за травень - червень 2017 року, тобто за 2 повних місяці. Даний розрахунок суперечить фактичним обставинам справи, адже позивач ще 07.05.2017 року перебував на території України і об`єктивно не міг працювати за трудовим договором у Польщі весь травень 2017 року. За трудовим договором від 04.05.2017 року позивач повинен був приступити до роботи в Польші 04.05.2017 року, однак, до роботи не приступив, а залишився в Україні по причині, не пов`язаній з подією кримінального правопорушення, яка відбулась 07.05.2017 року. За таких обставин очевидно, що факт невиконання трудового договору позивачем і неотримання ним доходу у вигляді заробітної плати за травень-червень 2017 року не перебуває у причинному зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням стосовно позивача 07.05.2017 року. Вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. за наявних обставин суперечить принципам розумності і справедливості. Така вимога пред`явлена без урахування його нестійкого майнового стану та обмежених можливостей отримання заробітку, зокрема, з причин поширення короновірусної інфекції. Тому просить позов задовольнити частково, стягнути з нього та відповідача [PERSON] на користь позивача завдану останньому майнову шкоду в розмірі, підтвердженому документально в ході судового розгляду, в межах заявлених позовних вимог, а також стягнути з них завдану йому моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 17.11.2020 року представником позивача [PERSON] електроною поштою надіслано до суду відповідь на відзив, що по суті є аналогічним змісту відповіді на відзив, надісланому до суду 21.09.2020 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить ці вимоги задовольнити, а також зазначив, що згідно з долученою ним відповіддю на адвокатський запит [PERSON] були надані рекомендації уникати фізичних та психоемоційних перевантажень, тривалого перебування на сонці протягом одного місяця. 25.06.2021 року на електронну адресу суду ним подано письму заяву із розрахунком розміру майнової шкоди, згідно з яким визначено загальний розмір майнової шкоди - 44 804,25 грн., яка складається з: 5 618,80 грн. коштів, витрачених на лікування; 11 749,28 грн. (400 євро по курсу НБУ станом на 19.05.2017 року) - позичені кошти на лікування та утриманні сім`ї; 11 972,68 грн. - недоотриманий дохід за 24 дні травня (з 07.05. по 31.05.2017 року); 15 463,49 грн. - недоотриманий дохід за червень 2017 року. 26.07.2021 року [PERSON] електронною поштою надіслано до суду письмову заяву, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно 44 804,25 грн. майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, а також 11 600 грн. витрат за надання правничої допомоги. Позивач в судовому засіданні зазначив, що працює водієм на тягачі і після струсу головного мозку йому важко виконувати таку роботу, а також, що докази подати раніше не міг, оскільки перебував за кордоном. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник, адвокат Гринів Я.В. позовні вимоги визнала частково, з підстав, вказаних цим відповідачем у відзиві на позов, та зазначила, що перебування особи на лікуванні підтверджується листком непрацездатності, при цьому не підтверджено жодним доказом застереження про те, що позивач не міг працювати, визначена позивачем моральна шкода є завищеною, яку відповідач [PERSON] визнає в розмірі 1 000 грн. В задоволенні витрат на правову допомогу просить відмовити в зв`язку з їх недоведеністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник, адвокат Халус А.Г. позовні вимоги визнав частково з підстав, вказаних [PERSON] у відзиві на позов та зазначив, що в наданій відповіді на адвокатський запит 21.07.2021 року хворому [PERSON] надані усні рекомендації уникати фізичних та психоемоційних перевантажень, тривалого перебування на сонці протягом одного місяця, відсутні аргументації щодо того, що особа не могла конкретно виконувати функції водія, тобто дана довідка не підтверджує факту упущеної вигоди, яка нарахована позивачем за травень-червень 2017 року. Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме розмір майнової шкоди, яку суд знайде документально підтвердженим, а також 1 000 грн. моральної шкоди з обох відповідачів. Щодо витрат на правову допомогу [PERSON] заперечив, оскільки не узгоджував зі своїм довірителем даного питання. Суд, заслухавши пояснення вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.05.2017 року близько 03:30 год. відповідачі [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи на весіллі [PERSON] , яке відбувалось за адресою: [ADDRESS] , вчинили конфлікт з позивачем [PERSON] , під час якого, відповідачі умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, нанесли [PERSON] удар кулаком, а потім ногою в обличчя. Внаслідок нанесення відповідачами ударів позивачу спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа, ранки спинки носа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.06.2020 року (справа № 346/1953/20) [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (а.с. 5,6). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до виписки № 5341 позивач з 07.05.2017 року по 17.05.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в Коломийській ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійно-рвана спинка носа, відкритий перелом кіток носа, викривлення носової перетинки з порушенням функції носового дихання (операція 10.05.2017 року - ендоназальна репозиція кісток носа) а.с. 7)). Згідно із наданими стороною позивача копіями фіскальних чеків (а.с.61-62) позивачем витрачено на лікування 5 618,80 грн. Позивачем долучено до позовної заяви копію розписки від 19.05.2017 року, в якій вказано, що він позичив у [PERSON] на лікування 400 євро, а також, що [PERSON] підтверджує, що [PERSON] повернув йому вказані кошти 17.10.2017 року (а.с. 11). У відповідності до копії трудового договору на невизначений термін від 04.05.2017 року, перекладеного з польської на українську мову, роботодавець оформив на роботу [PERSON] на невизначений термін від 04.05.2017 року на посаду водій трактора в Повному Товаристві [PERSON] з місцем розташування Томашкувеку 1А, 26-332 Славно (Республіка Польша). В п. 3 договору вказано, що заробітна плата буде складатися з: 1) базової заробітної плати 1 700 злотих; 2) одноразової суми за виконання праці 50 % та 100 % на чергуваннях - 300 злотих; 3) одноразова сума за понаднормову роботу - 50 злотих; 4) одноразова сума за роботу в нічних час - 50 злотих, разом брутто 2 100 злотих (а.с. 12-14). Згідно з копією довідки бюро перекладів № 1 від 26.07.2021 року в перекладі трудового договору щодо [PERSON] в пункті 1 допущено описку, а саме має бути «роботодавець оформляє на роботу [PERSON] на невизначений термін з 04.05.2017 року на посаду водій сідлового тягача (водій фури)». Згідно з копією довідки від 13.05.2020 року середня зарплата [PERSON] за 12 місяців (травень 2017 року - квітень 2018 року) становила 2 205,97 злотих, в тому числі за липень 2017 року - 1 812,09 злотих (а.с. 14, 15). Відповідно до копії закордонного паспорту [PERSON] виїхав 30.06.2017 року за межі України (а.с. 63). Відповідно до копії відповіді на адвокатський запит адвоката Оліградського М.М. № 882/01-05/06 від 25.05.2020 року адміністрація КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР повідомила, що [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 18.05.2017 року по 30.05.2017 року в лікаря невропатолога з приводу: струс головного мозку. 17.05.2017 року [PERSON] звертався до лікаря отоларинголога , діагноз: перелом кісток носа (а.с. 8). Згідно з копією відповіді на адвокатський запит [PERSON] від 21.07.2021 року № 889/01-05/06 адміністрація КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР повідомила, що [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в лікаря невропатолога з приводу: струс головного мозку, з 18.05.2017 року по 30.05.2017 року. Хворому були усні надані рекомендації уникати фізичних та психоемоційних перевантажень, тривалого перебування на сонці протягом одного місяця (а.с. 136). Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обґрунтованість пред`явлених вимог в частині відшкодування майнової шкоди, а саме витрат на його лікування в розмірі 5 618,80 грн., тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає повному задоволенню, оскільки він підтверджений належними і допустимими доказами. Крім того, також підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача 4 070,28 грн. - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), оскільки з 07.05.2017 року по 17.05.2017 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок неправомірних дій відповідачів, що підтверджується відповідною випискою, виходячи із розрахунку середньої зарплати (1800 злотих) поділеної кількість днів у травні 2017 року (31 день), помноженої на кількість днів тимчасової непрацездатності (10 днів), тобто 1800/31*10=580,64 злотих, (згідно з курсом НБУ становило 4 070,28 грн.). Щодо стягнення з відповідачів іншої суми відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), то вона не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, що позивач за станом здоров`я не міг виконувати роботу згідно із вказаним трудовим договором, а також те, що кошти відповідно до розписки (правовідносини з приводу якої припинені і ніким не оспорюються) були витрачені на лікування позивача та утримання його сім`ї. Визначення розміру майнової шкоди в частині фактичних витрат на лікування розраховується не на підставі боргової розписки, а на підставі первинних документів, підтверджуючих такі витрати саме на лікування тілесних ушкоджень, заподіяних відповідачами позивачу. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, п.2, 3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Суд вважає доведеними обставинами, що відповідачі завдали позивачу шкоди, їхні дії були протиправними та винними, а також існує причинний зв`язок між ними. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує характер правопорушення, глибину його душевних страждань, ступінь вини відповідачів, оскільки внаслідок вчинення злочину позивач переніс стрес, знаходився на лікуванні, переніс хірургічне втручання, а відповідно біль та страждання, змушений був змінити спосіб життя та повсякденну поведінку. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди слід визначити в сумі 4 000 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, відповідно до кількості позовних вимог. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 600 грн., суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову долучено договір про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2018 року, акт приймання-передачі від 23.07.2021 року та розписку від 23.07.2021 року на 11 600 грн., однак, представником позивача не надано документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а розписка не належить до документів, що свідчать про оплату таких послуг, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного, ст.ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України та,

Outcome: partial