Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23.06.2009 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що в сторін різні погляди на подальше спільне життя, шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями не розуміє сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, не забезпечує сім`ю матеріально, з його ініціативи між ними викають сварки та скандали в ході яких він ображає її нецензурною лайкою. На даний час вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, залишити їй прізвище [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 05.06.2019 року подала заяву, в якій вона зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки, про причини неявки в суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 23.06.2009 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 26 (а.с. 4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище [PERSON] , оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд вважає, що останніх слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved