Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 червня 2015 року позов [PERSON] був задоволений частково: з відповідача на користь позивачки було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 168 гривень 50 копійок. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Частково задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 168 гривень 50 копійок, суд першої інстанції виходив із Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2014 рік, відповідно до яких у третьому кварталі 2014 року [PERSON] виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» були нараховані і не виплачені: дохід 15 394 гривні 55 копійок за відрахуванням податку у розмірі 2 226 гривень 05 копійок (15 394.55 - 2 226.05 = 13 168.50). Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції вважав, що підстав для стягнення середнього заробітку немає через відсутність вини підприємства. Не погодившись із рішенням суду, позивачка принесла апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі з таких підстав: - суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги надані нею докази на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі у сумі 21 020 гривень 78 копійок, - судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у стягненні на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку через відсутність вини відповідача. Крім того суд не врахував період виникнення заборгованості по заробітній платі і настання непереборної сили. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачка не з'явилась, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена їй телефонограма, зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі зміні з таких підстав. Із матеріалів справи вбачається. Позивачка [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з відповідачем з 15 березня 1996 року по 08 жовтня 2014 року, де останній час працювала на посаді інженера по організації та нормуванню труда ІІ категорії ВО «Єнакіївотепломережа». Наказом №154-к від 08 жовтня 2014 року позивачка була звільнена з роботи за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. В день звільнення з нею не був проведений розрахунок. 24 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 21 020 гривень 78 копійок і середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 14 150 гривень 01 копійка. В обґрунтування розміру заборгованості по заробітній платі позивачка надала довідку№13/1-9295 від 15 жовтня 2014 року, видану виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про заборгованість по заробітній платі за період з травня по жовтень 2014 року у розмірі 21 020 гривень 78 копійок (а.с. 8). Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача заперечував проти позовних вимог і у своїх письмових поясненнях зазначив, що до складу підприємства входить 18 відокремлених підрозділів виробничих одиниць, що надають послуги з постачання теплової енергії споживачам населених пунктів Донецької області. Одним із таких відокремлених підрозділів є виробнича одиниця «Єнакіеветепломережа», де позивачка працювала економістом по організації на нормуванню праці 2-го категорії. На протязі вересня-жовтня 2014 року все майно (рухоме та нерухоме), а також вся технічна та фінансова документація виробничої одиниці «Єнакієветепломережа» були захоплені невідомими озброєними особами. Аналогічне захоплення майна та документації відбулось за місцем розташування головного підприємства - обласного комунального підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (відповідача по справі) у м. Донецьку. В теперішній час обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» змінило своє місце розташування на м. Краматорськ. З початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області між відповідачем по справі і структурним підрозділом виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» відсутні будь-які засоби зв'язку, що перешкоджає контролю за діяльністю виробничої одиниці, у тому числі фінансового характеру. На думку відповідача, надана позивачкою Довідка №13/1-9295 від 15 жовтня 2014 року про заборгованість по заробітній платі не є належним і відповідним доказом, оскільки видана була в той час, коли територія, на якій розташовано підприємство, була непідконтрольна державі Україна і розмір заборгованості не підтверджений іншими документами (табелями обліку робочого часу, відомостями нарахування заробітної плати, наказами про відпустки). Крім того, заперечуючи проти позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку відповідач посилався на відсутність вини підприємства, що підтверджується Сертифікатом Торгово-промислової палати України №2622/0504 від 28 серпня 2014 року (а.с. 27-33). Ухвалою суду першої інстанції від 7 травня 2015 року були витребуванні докази із Державної фіскальної служби України про нараховану, виплачену (невиплачену) заробітну плату позивачки за 2014 рік (а.с. 70). Згідно із Відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2014 рік, наданих Державною фіскальною службою України, у додатку до Листа №13106/5/99-99-11-02-03-16) у третьому кварталі 2014 року [PERSON] виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» були нараховані і не виплачені: дохід 15 394 гривні 55 копійок і податок у розмірі 2 226 гривень 05 копійок. Заробітна плата у 1 і 2 кварталах 2014 року позивачці була виплачена (а.с. 86). Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення з позивачкою не був проведений розрахунок. Стягуючи з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 168 гривень 50 копійок, суд першої інстанції виходив із Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2014 рік, відповідно до яких у третьому кварталі 2014 року [PERSON] виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» були нараховані: дохід 15 394 гривні 55 копійок за відрахуванням податку у розмірі 2 226 гривень 05 копійок (15 394.55 - 2 226.05 = 13 168.50). Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відомості надані Державною фіскальною службою України є належним доказом по справі, який був наданий суду на підставі ухвали суду першої інстанції від 7 травня 2015 року про витребування доказів і в якому зазначено поквартальне нарахування позивачці заробітної плати. Оскільки відповідно до цих же відомостей заробітна плата позивачці у 1 і 2 кварталах 2014 року була виплачена і з якої були утримані обов*язкові платежі, то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення на користь позивачки лише не отриманої заробітної плати за 3 квартал 2014 року. Однак, стягуючи на користь позивачки 13 168 гривень 50 копійок (із відрахуванням прибуткового податку у розмірі 2 226 гривень 05 копійок), суд першої інстанції не врахував роз*яснення, викладені у пункті 6 Постанови Пленуму ВС України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», а саме те, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, а тому у резолютивній частині суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої не отриманої заробітної плати підлягає зміні і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 15 394 гривні 55 копійок без утримання податку й інших обов'язкових платежів, які будуть стягнуті з позивачки під час виконання рішення суду. Судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті як належні та допустимі докази Довідка від 15 жовтня 2014 року про заборгованість по заробітній платі у розмірі 21 020 гривень 78 копійок за період з травня по жовтень 2014 року (а.с. 8) і Довідка від 18 грудня 2014 року про заборгованість по заробітній платі за серпень і вересень 2014 року у розмірі 9 433 гривні 34 копійки (а.с.9), оскільки вказані довідки були видані позивачці під час перебування м. Єнакієве поза контролем Української влади. В подальшому печатки та штампи виробничої одиниці «Єнакієветепломережа», якими були засвідчені зазначені Довідки, були визнані недійсними, що підтверджується оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» і Наказом по підприємству № 186 від 30 липня 2015 року ( а.с.171-172). За таких обставин, довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, надані нею докази на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі у сумі 21 020 гривень 78 копійок, є необґрунтованим. Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, то апеляційний суд виходить із наступного. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однією із обов'язкових умов для настання відповідальності власника перед працівником за невиплату належних йому сум при звільненні є вина підприємства. Сертифікатом Торгово-промислової палати України №2622/0504 від 28 серпня 2014 року про настання обставин непереборної сили було засвідчено настання обставин непереборної сили Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів обставини непереборної сили з 2 липня 2014 року і які тривають на момент видачі сертифікату, дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 46). Крім того, відсутність вини відповідача підтверджується матеріалами справи, а саме заявами відповідача на адресу Міністра МВС України про відкриття кримінального провадження з приводу захоплення приміщення, матеріальних цінностей та документації, з яких вбачається, що невідомими особами захоплено майно відповідача (у тому числі ВО «Єнакієветепломережа»), правова та фінансова-бухгалтерська документація, що призвело до неможливості соціального захисту працівників та Начальника Служби Безпеки України. За вказаними фактами було проведено перевірку та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050000000849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 341 Кримінального Кодексу України. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині через відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні. Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що відповідно до Сертифікату Торгово-промислової палати України №2622/0504 від 28 серпня 2014 року засвідчено настання непереборної сили для обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» з 2 липня 2014 року, а заборгованість по заробітній платі виникла у травні 2014 року, то апеляційний суд виходить із наступного. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено виплату належних звільненому працівникові сум в день звільнення. Днем звільнення позивачки є 8 жовтня 2014 року. Настання непереборної сили для обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» було засвідчено з 2 липня 2014 року. Таким чином, на день звільнення позивачки для відповідача існували обставини непереборної сили. За таких обставин посилання позивачки на те, що заборгованість по заробітній платі існувала з травня 2014 року є недоведеним, оскільки згідно із Відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2014 рік, у другому кварталі 2014 року [PERSON] заробітна плата була виплачена (а.с. 86). Крім того, позивачкою не заявлялись вимоги про стягнення з підприємства компенсаційних виплат через несвоєчасну виплату заробітної плати з травня 2014 року, а ставиться питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України, який проводиться в день звільнення - 8 жовтня 2014 року. Виходячи з наведеного довід апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованим.

Outcome: partial