Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпро,) просить стягнути з [PERSON] (смт. Петропавлівка) заборгованість у розмірі 31821,51 грн. за кредитним договором №б/н від 25.03.2006 року, а також судові витрати у сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.03.2006 року [PERSON] (далі-Відповідач) отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним Договором Відповідач станом на 14.05.2018 року має заборгованість 31821,51 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашається, що є порушенням законних прав ПАТКБ «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить суд застосувати позовну давність до відсотків та пені. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 25.03.2006 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON], відповідач та позивач визначилися з усіма істотними умовами договору, а саме: банк надав позичальнику кредит в сумі 2500,00 грн. Станом на 14.05.2018 року заборгованість Позичальника перед банком складає 31821,51 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять одна гривня, 51 коп.) грн., а саме: 3504,20 грн. - заборгованість за кредитом; 1365,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 24960,31 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина). 1491,50 грн. - штраф (процентова складова). Позивач посилається на обставини неповернення відповідачем кредиту у встановлений в Договорі строк та борг відповідача за користування кредитом станом на 14.05.2018 року в розмірі 31821,51 грн., що і є причиною спору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Також, обовязок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти встановлює ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Умови спірного Договору передбачають відповідальність відповідача за порушення зобовязань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов спірного Договору позивачем були нараховані відсотки за несвоєчасне виконання умов кредитного договору в частині оплати грошових коштів, пеня та два види штрафу: 500+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано як штраф так пеню одночасно, що суперечить чинному законодавству. Суд не погоджується з даною позицією позивача, а тому на думку суду вимога щодо сплати штрафу не підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позивачем здійснено останню оплату за кредитним договором № б/н від 25.03.2006 року 08.02.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за даним договором. Тобто з дня останньої оплати пройшло більше двох років. Позивач пропустивши термін спеціальної позовної давності звернувся до суду, що є підставою для відмови в задоволенні вимог щодо стягнення штрафів та пені з відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно. На підставі викладеного,

Outcome: partial