Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачі 07 жовтня 2020 року звернулися до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про визнання недійсним та скасування заповіту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, стягнення судових витрат. В обгрунтування своїх вимог, позивачі вказують, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Батько проживав із сім`єю в с.Чайківка Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області. В 1977 році [PERSON] вбив їх матір [PERSON] і був засуджений до 15 років позбавлення волі. Вони залишились проживати з бабусею. Після відбування покарання [PERSON] повернувся в с.Чайківка Любашівського району Одеської області, де працював в місцевому колгоспі і отримав земельну ділянку. З ними батько взагалі більше не спілкувався. Вони виїхали в іншу місцевість проживати і не знали про смерть батька, а дізнались лише в 2019 році, коли відповідач по справі їм повідомила, що оформила спадкове майно після смерті [PERSON] за заповітом, а саме прав власності на земельну ділянку. Вони вважають, що заповіт вчинений від імені [PERSON] на користь [PERSON] є недійсним та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, при оформленні заповіту секретар сільської ради не роз`яснила [PERSON] про можливість укладення договору довічного утримання, а склала заповіт на користь [PERSON] за те, що остання погодилась його доглядати. Крім того, заповіт підлягає державній реєстрації, однак зареєстрований він був в Державному реєстру лише 14 сіня 2019 року, тобто через сім років після смерті [PERSON] . Тому і з даних підстав заповіт від імені [PERSON] є недійним та підлягає скасуванню. Крім того, [PERSON] не виконувала належним чином обов`язки, не доглядала за ним, в зв`язку з чим [PERSON] знаходився в Мирнопільському будинку-інтернаті для людей похилого віку, де і помер. Таким чином, вважають, що фактично [PERSON] обманула сподівання їх батька на належне утримання та поховання, хоч а це було обов`язковою умовою заповіту. За таких обставин просили визнати заповіт від 03 березня 2006 року, вчинений від імені [PERSON] , посвідчений секретарем Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області недійним та скасувати його. 17 квітня 2020 року вони офіційно звернулись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкового майна після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, їм відмовлено у відкритті спадкової справи, так як вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також спадкова справа заведена за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом. Приймаючи до уваги той факт, що вони вважають заповіт недійсним, таким що підлягає скасуванню, а тому просили визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , як пропущений з поважних причин. Причинами пропуску стало те, що вони були ображені на батька за вбивство матері, те, що він не турбувався про них, не допомагав, не спілкувався з ними. Крім того, вони взагалі не знали про його смерть, а також про наявність спадкового майна після його смерті. Крім того, вони юридично необізнані і не знали, коли необхідно подати заяву про прийняття спадщини. Тому, просили визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, просили стягнути з відповідача судові витрати згідно розрахунків в сумі 65000 грн. Представник позивачів в судовому засіданні надав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволені в зв`язку із його недоведеністю. Вважають, що заповіт від імені [PERSON] був складений повноважною особою сільської ради, сам [PERSON] його підписав, тобто виразив свою волю добровільно, без примусу. А тому, підстав для визнання заповіту недійним не має. Крім того, позивачі просять визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини, однак будь-яких поважних причин його пропуску не навели. Тому, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. 01 грудня 2020 року ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Гнатюком В.О. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 січня 2021 року суддею Любашівського районного суду Одеської області Вужиловським О.В. вказана справа була прийнята до свого провадження в зв`язку із звільненням судді [PERSON] та призначене підготовче судове засідання. 05 квітня 2021 року підготовче судове засідання по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 19 квітня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із копії паспорту та свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьком зазначений - « [PERSON] » (а.с. 16-18). Із копії паспорту, свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народилась [INFO] . В травні 1985 року [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В свідоцтві про народження позивача батьком зазначений « [PERSON] » (а.с. 19-22). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видно, що [PERSON] помер [INFO] в с.Мирнопілля Арцизського району Одеської області (а.с. 25). Із копії заповіту посвідченого секретарем виконкому Бокіської сільської ради Любашівського району Одеської області Вітвіцькою О.Л. 03 березня 2006 року видно, що [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку та житловий будинок з належними до нього пристройками [PERSON] (а.с. 26). З Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №54152615 видно, що вищевказаний заповіт від імені [PERSON] зареєстровано в Спадковому реєстрі 20.11.2018 року (а.с. 27). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 085904 видно, що [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 3.66 га на території Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с. 28). З рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року видно, що [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 30). 05 червня 2019 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , з якого видно, що [PERSON] успадкувала належну [PERSON] земельну ділянку (а.с. 31-33). З постанови Одеського апеляційного суду від 05.03.2020 року видно, що рішення Любашівського районного суду одеської області від 04 березня 2019 року, яким [PERSON] було визначено додатковий строк для прийняття спадщини скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] , відмовлено (а.с. 34-36). З листа Любашівської районної державної нотаріальної контори № 358/01-16 від 28.04.2020 року видно, що позивачі звернулись 17 квітня 2020 року з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті батька [PERSON] . Їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вони пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 38). З довідки Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області № 05.07.2019 року № 382-02-14 видно, що [PERSON] проживав одиноко на території Боківської сільської ради в с.Чайківка Любашівського району Одеської області по 11.05.2007 року - до дня виписки в Мирнопільський геріатричний будинок-інтернат (а.с. 39). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала сільським головою Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області. В сільську раду надійшла інформація про те, що [PERSON] , який проживав на території сільської ради, не може самостійно пересуватись та в нього дуже погані умови проживання. Із працівниками сільської ради вона виїхала за місцем проживання [PERSON] . Він дійсно не міг пересуватись та доглядати за собою, в зв`язку з чим попросив знайти людину, яка буде за ним доглядати, а він оформить заповіт на цю людину на все своє майно. Вона запропонувала сестрі [PERSON] доглядати за ним та пояснила, що він згодний написати заповіт на неї. Однак, вона відмовилась. Через деякий час, в сільську раду прийшла [PERSON] та повідомила, що вона згодна доглядати за [PERSON] . Вона з працівниками сільської ради знову поїхала до [PERSON] і повідомила, що [PERSON] погодилась його доглядати, на що він погодився скласти заповіт на [PERSON] . Заповіт виготовляла секретар сільської ради. Заповіт особисто підписав [PERSON] . Після цього, за [PERSON] доглядала [PERSON] . В подальшому, [PERSON] перебував в лікарні, а потім в будинку для престарілих осіб де і помер. На умови догляду [PERSON] не скаржився до сільської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала секретарем Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області. В березні 2006 року вона разом з іншими працівниками сільської ради вихали до місця проживання [PERSON] , який хворів та потребував сторонньої допомоги. [PERSON] попросив знайти особу, яка його буде доглядати, а він залишить їй заповіт на все своє майно. Через деякий час [PERSON] погодилась доглядати [PERSON] і вона виготовила заповіт від імені [PERSON] на [PERSON] . Заповіт особисто підписав [PERSON] , так як це була його воля. Вказаний заповіт вона не зареєструвала в Спадковому реєстрі, так як переважно реєстрацію проводили після смерті спадкодавця самі спадкоємці в м.Одеса. В подальшому [PERSON] знаходився в будинку-інтернаті, де і помер. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що 2006 році вони працювали в Боківські сільській раді Любашівського району Одеської області. Приблизно в грудні 2005 року він з іншими працівниками сільської ради виїжджали до місця проживання [PERSON] , який хворів і потребував стороннього догляду. [PERSON] просив знайти людину, яка буле його доглядати, а він залишить заповіт на вказану людину на своє майно. В подальшому [PERSON] погодилась доглядати [PERSON] . Як складався заповіт йому не відомо. Йому відомо, що [PERSON] помер в будинку-інтернаті в с.Мирнопілля. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статті 15 та 16 ЦК України передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. З дослідженої в судовому засіданні копії заповіту видно, що він був складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області Вітвіцькою О.Л., а також підписаний Голової виконкому сільської ради Бушко В.Ф. Із заповіту видно, що [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку та житловий будинок [PERSON] . Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі за № 13, стягнуто 0.85 грн. державного мита (а.с. 26). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що дійсно [PERSON] був ініціатором складання заповіту на особу, яка буде його доглядати, а тому суд вважає, що вищевказаний заповіт дійсно відповідає волевиявленню [PERSON] стосовно розпорядження своїм майном. [PERSON] особисто прийняв рішення скласти заповіт на своє майно, про що неодноразово повідомляв свідкам, на особу, яка буде за ним доглядати. Будь-яких скарг до сільської ради з приводу догляду [PERSON] не подавав, що підтвердили і свідки в судовому засіданні. Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що заповіт від імені [PERSON] від 03 березня 2006 року зареєстрований після його смерті, а тому також є недійсним виходячи зі слідуючого. Із дослідженої копії заповіту від 03 березня 2006 року, складеного від імені [PERSON] видно, що він оформлений секретарем виконкому, має реєстровий номер 13. З Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №54152615 видно, що вищевказаний заповіт від імені [PERSON] зареєстровано в Спадковому реєстрі 20.11.2018 року (а.с. 27). Факт реєстрації заповіту від імені [PERSON] в Спадковому реєстрі 20.11.2018 року, тобто після його смерті, не може бути підставою для визнання зазначеного заповіту недійсним, так як реєстрація заповіту в спадковому реєстрі лише підтверджує факт визнання (належної реєстрації) зазначеного заповіту державою, а сам правочин, а саме заповіт був вчинений відповідно до вимог ЦК України, а саме особисто [PERSON] і відображає його волевиявлення. Не можуть бути прийняті до уваги твердження представника позивачів, що [PERSON] хотів укласти договір довічного утримання, так як всі допитані свідки в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що дійсно [PERSON] був ініціатором складання саме заповіту на особу, яка буде його доглядати. Крім того, суд враховує, що [PERSON] до смерті мав можливість скасувати вказаний заповіт з власної ініціативи, якщо б його щось не влаштовувало чи він змінив свою думку щодо вчинення заповіту. Інших доказів щодо недійсності заповіту від 03.03.2006 року, складеного секретарем виконкому Боківської сільської ради від імені [PERSON] суду не надано, клопотань про витребування будь-яких інших доказів, від позивачів та їх представника а не надходило. За таких обставин, суд вважає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що волевиявлення заповідача [PERSON] під час складання заповіту від 03 березня 2006 року не було вільним і не відповідало його волі, що є процесуальним обов`язком позивачів відповідно до ст. 81 ЦПК України, а тому підстав для визнання заповіту недійсним у суду не має. Як видно із свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 26). В судовому засіданні встановлено, що позивачі дійсно є дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження та одуження, а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті (а.с.16-24). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Шестимічний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , сплинув 02 лютого 2008 року і позивачі не звернувся із заявою про прийняття спадщини. З листа Любашівської районної державної нотаріальної контори № 358/01-16 від 28.04.2020 року видно, що позивачі звернулись 17 квітня 2020 року з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті батька [PERSON] . Їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вони пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 38) Згідно листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як образа на батька за те, що він вбив матір в 1977 році, не спілкувався з позивачами, не займався їх виховання, юридична необізнаність позивачів, відсутність інформації про наявність спадкового майна, так як зазначені обставини не позбавляли можливості позивачів звернутись протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті батька. Як видно з листа нотаріуса, позивачі звернулися з приводу прийняття спадщини лише 17 квітня 2020 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що в 2011 році вона зверталась до позивачів з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] , а тому позивачам було відомо про його смерть. Згідно постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи з наведеного, причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка наведена позивачами, а саме: образа на батька за те, що він вбив матір в 1977 році, не спілкувався з позивачами, не займався їх виховання, юридична необізнаність позивачів, відсутність інформації про наявність спадкового майна, судом не може бути визнано поважними. Інших причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не наведено. Тому, в задоволенні позовних вимог позивачів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини належить відмовити. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні позовних вимог відмовлено, тому підстав для стягнення витрат з відповідача не має, а відповідач не заявляв про наявність будь-яких судових витрат, тому судові витрати необхідно залишити за сторонами.

Outcome: dismissed