Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 23 травня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту мешкання однією родиною без реєстрації шлюбу та визнання спадкоємцем четвертої черги і права на спадщину відмовлено. В апеляційній [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, із змісту її апеляційної скарги вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми діючого матеріального та процесуального законодавства, не в повній мірі дав оцінку її доказам в обгрунтування позовних вимог, вважає, що рішення суду є упередженим. Позивачка [PERSON] звернувшись до суду із вказаним позовом зазначила, що [INFO] помер гр. [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина - квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідач по справі є рідним сином померлого та спадкоємцем першої черги. Оскільки з 1987 року до дня смерті [PERSON] вона проживала з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, померлий був учасником ВВВ, мав ряд захворювань, потребував сторонньої допомоги, яку вона надавала, витрачала свою пенсію на придбання ліків для померлого, несла витрати на поховання [PERSON], тому просила суд встановити факту мешкання однією родиною без реєстрації шлюбу її та [PERSON], визнати її спадкоємцем четвертої черги та визнати за нею право на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги [PERSON] Заслухавши доповідача, позивачку [PERSON], яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити, представника відповідача, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України за таких підстав: Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, згідно свідоцтва про смерть /а.с.7/ [PERSON] помер [INFO]. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] в частині встановлення факту мешкання однією родиною без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала суду доказів проживання з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу не менше п'яти років. Однак такі висновки суду є помилковими. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з ксерокопії акту /а.с. 9/, оригінал якого був оглянутий апеляційним судом, складеного та підписаного комісією у складі начальника та майстрів ЖЕУ № 1 Куйбишевського району м. Донецька, померлий [PERSON] з січня 2001 року проживав однією сім'єю разом з позивачкою [PERSON], за адресою [ADDRESS], разом вели спільне господарство. Зазначений факт підтвердили мешканці квартир № 126 та № 198 вказаного будинку, а також сам відповідач [PERSON], який засвідчив даний факт своїм підписом. Відповідач по справі [PERSON] не надав до суду доказів того, що зазначений підпис не його, не спростував наявність свого підтвердження у вказаному вище акті, не спростував, що взагалі зазначений акт є неналежним доказом. Тому позовні вимоги в цій частині частково обгрунтовані, апеляційний суд приходить до висновку про проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON], з січня 2001 року по день смерті останнього - [INFO], а не з 1987 року, як просила позивачка у своїй позовній заяві. Своїм рішенням суд першої інстанції відмовив позивачці і в задоволенні позову про визнання її спадкоємцем четвертої черги і права на спадщину разом із спадкоємцем першої черги. Однак скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання за нею права на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги [PERSON] апеляційний суд виходить з наступного: Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про те, що позивачка проживала разом з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2001 року по день смерті останнього [INFO], тоб-то більш ніж п'ять років, визнавати її спадкоємцем четвертої черги за рішенням суду відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України є зайвим. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Із матеріалів справи вбачається, що померлий [PERSON] був людиною похилого віку, учасник ВВВ, був інвалідом 2 групи, мав ряд захворювань /а.с. 10 - 15/. Однак апеляційний суд вважає, що факт перебування спадкодавця в безпорадному стані в похилому віці, наявність в нього тяжкої хвороби або каліцтва, перебування його у безпорадному стані підлягає доведенню з використанням належних доказів, зокрема рішенням МСЕК, яке по даній справі відсутнє. Крім того, як вбачається з ксерокопії ощадної книжки померлого [PERSON] /а.с. 21- 22/, на яку перераховувалася пенсія останнього, його щомісячні доходи значно перевищували пенсію та інші доходи позивачки /а.с. 17 - 20/. Наведене свідчить про відсутність доказів того, що позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, у розумінні вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Outcome: partial