Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.11.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]І укладено кредитний договір № 975/46-106, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 31.10.2009. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобовязалася сплачувати банку кредит, проценти та комісії, а також неустойку на умовах та в строки, передбаченими договором. Проте [PERSON] не виконала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. 14.06.2010 організаційно-правову форму позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство і позивач є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», а тому звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 20.10.2015 в розмірі 16164,84 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позов визнала, однак просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову відмовити повністю в звязку зі спливом позовної давності. Розгляд справи просила провести у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 01.11.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]І укладено кредитний договір № 975/46-106, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 31.10.2009. 14.06.2010 організаційно-правову форму позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство і позивач є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктами 1.1, 3.3.4, 3.3.5 та 3.3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати банку кредит, проценти та комісії, а також неустойку на умовах, передбачених договором, рівними частинами, в сумі не менш ніж 1041,57 грн., не пізніше 05 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2007 року по жовтень 2009 року (включно). Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору від 01.11.2007 отримала кредит у сумі 25000 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 28% річних, але взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконала в повному обсязі, чим істотно порушила умови укладеного договору. Відповідно до розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 20.10.2015 становить 16164,84 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 3830,31 грн., заборгованість за відсотками в сумі 4534,42 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1832,8 грн., інфляційні витрати за кредитом в сумі 1738,96 грн., інфляційні витрати за відсотками в сумі 2058,63 грн. Враховуючи те, що кредитним договором встановлено обовязок позичальника погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з тим, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Кредитний договір між сторонами укладався на строк з 01.11.2007 по 31.10.2009. З даним позовом позивач звернувся до суду 13.11.2015 (згідно відмітки відділення поштового звязку на конверті), що свідчить про пропуск позивачем встановленого трьохрічного строку позовної давності. В позовній заяві позивач питання про поновлення строку позовної давності не ставив, так само, як і не вказував на наявність поважних причин його пропуску. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, зважаючи на те, що відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності до винесення рішення у справі, а позивач у свою чергу не ставив питання про поновлення строків позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову як таких, по яких був пропущений строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed