Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.04.2013 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір (б/н), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 13.04.2013 року заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між сторонами договір. Відповідно до умов цього договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач порушив свої кредитні зобов'язання та допустив виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 31.08.2016 року позивачем визначено як 27\~054,40 грн., а саме: за кредитом 2\~457,25 грн.; за процентами за користування кредитом 19\~682,65 грн.; по комісії та пені 3 150,00 грн.; а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 вказаних Умов та правил, зокрема, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1\~264,50 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану загальну заборгованість та судові витрати в розмірі 1 378 грн., які складаються зі сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 27.09.2016 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просить застосувати до вимог про стягнення штрафу і пені наслідки пропуску строку позовної давності, про що 24.11.2016 року подав письмову заяву. Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі в тексті - ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 13.04.2013 року між сторонами укладено вищевказаний кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав того дня кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.5). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. п. 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 вказаних Умов та правил у разі невиконання зобовязань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та оплатити винагороду банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобовязання за даним кредитним договором і станом на 31.08.2016 року загальний розмір його заборгованості позивачем визначено як 27\~054,40 грн., а саме: за кредитом 2\~457,25 грн.; за процентами за користування кредитом 19\~682,65 грн.; по комісії та пені 3 150,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1\~264,50 грн., про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4 ). Із вказаного розрахунку випливає, що позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення його прав як кредитора 01.01.2014 року, оскільки саме з цього дня почалося нарахування комісії та пені. В судовому засіданні 24.11.2016 року відповідач подав письмову заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог про стягнення штрафу та пені (а.с.57). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-474цс 16, за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсоках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони. Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 27.09.2016 року, що стверджується штампом на позовній заяві (а.с.2). Тому слід застосувати за письмовою заявою відповідача від 24.11.2016 року наслідки пропуску строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені за період до 27.09.2015 року і в звязку з цим в їх задоволенні слід відмовити. Отже, слід стягнути з відповідача пеню за 1 рік до звернення з даним позовом, тобто з 28.09.2015 року по 31.08.2016 року розмірі 1\~200 грн. Таким чином, оскільки відповідач належно та своєчасно не виконує взяті на себе договірні зобов'язання, суд вважає, що з нього необхідно стягнути на користь банку заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 23\~339,90 грн., визначену на 31.08.2016 року, що складається з заборгованості: за кредитом 2\~457,25 грн.; за процентами за користування кредитом 19\~682,65 грн.; по комісії та пені 1 200,00 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1 378 грн., що стверджується платіжним дорученням від 22.09.2016 року (а.с.1). В зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають присудженню вказані судові витрати. На підставі ст.ст. 253, 258, 266, 267, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial