Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивував тим, що 13.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» і [PERSON] був укладений кредитний договір №VICWGK0000000002, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення кредиту 13.02.2023 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 13.02.2008 року уклали договір іпотеки №VICWGK0000000002. Відповідно до п.8. Договору іпотеки у відповідності до ст. 6 ЗУ Про іпотеку, іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки що знаходиться під іпотекою банку було укладено 11.02.2008 року. Згідно з даним договором Відповідач придбав у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, с. Балки, вул. Кірова, №11. Відповідач отриманий кредит не повертає, заборгованість по кредиту продовжує зростати. Станом на 20.01.2015 року загальна заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 р. становить 67992,82 доларів США. Враховуючи те, що вже є рішення Барського районного суду Вінницької області від 10.09.2013 року у справі № 201/2517/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 29.10.2013 р., позовні вимоги банку в частині розміру заборгованості в розмірі 39288,90 доларів США є задоволеними шляхом звернення стягнення на будинок, що є предметом іпотеки. Тому, станом на 20.01.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 30351,67 доларів США. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 р. у розмірі 30351,67 доларів США, що еквівалентно 478645,83 грн. звернути стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,1545 га що розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, с. Балки, вул. Кірова, №11, та належить [PERSON] на праві приватної власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої вимоги до суду мотивувала тим, що кредитний договір повинен бути визнаний судом частково недійсним, виходячи з того, що його окремі пункти суперечать вимогам законодавства. Так, пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту вона сплачує Банку пеню у розмірі зазначеному у п. 8.4 договору. Одночасно пунктом 8.4 договору визначено, що при порушенні нею зобовязань із погашення кредиту, вона сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої суми кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Крім того, згідно з пунктом 5.3 кредитного договору визначається, що у випадку порушення будь-якого грошового зобовязання (в тому числі щодо повернення основної суми кредиту) за договором понад 30 календарних днів, [PERSON] має право нарахувати, а вона зобовязується сплатити відповідачу штраф в розмірі 250 грн. плюс 5% від суми позову. Відповідно до вимог законодавства штраф та пеня є неустойкою, що в свою чергу є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Проте, в порушення вимог закону, вище зазначеними пунктами договору на неї покладається подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне і те ж саме порушення договірного зобовязання. Крім того, укладений кредитний договір є договором споживчого кредиту. За змістом ч. 5 ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Наведене створює істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, порушуючи принцип рівності сторін договору. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд визнати частково недійсним кредитний договір №VICWGK0000000002 від 13.02.08 р., а саме пункти 5.1, 5.3, 5.4, 5.5, та 8.4 даного договору. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, позов [PERSON] не визнав, посилаючись на його безпідставність, оскільки пункти 5.1, 5.3, 5.4, 5.5, та 8.4 кредитного договору є законними, такими що відповідають волі позичальника, просив застосувати до зустрічних позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові. У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що земельна ділянка, яка є предметом спору, не була предметом іпотеки за договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 року. Була придбана окремо від будинку, який був предметом іпотеки. Зустрічний позов підтримали повністю, наполягали на його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі, до позовних вимог [PERSON] слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові. До такого висновку суд дійшов з наступного. Так, 13.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №VICWGK0000000002, згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 20000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення кредиту 13.02.2023року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 13.02.2008 року уклали договір іпотеки №VICWGK0000000002. Згідно п. 35.3 договору іпотеки [PERSON] взяла в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними будівлями і спорудами, що знаходиться а адресою: Вінницька область, Барський район, вул. Кірова, 11. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2011 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 582, зареєстрованого КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2008 року в реєстровій книзі №6 за реєстровим №476. Відповідно до п.8. Договору іпотеки у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки що знаходиться під іпотекою банку було укладено 11.02.2008 року. Згідно з даним договором [PERSON] придбала у власність земельну ділянку загальною площею 0,1545 га що розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, с. Балки, вул. Кірова, №11, кадастровий номер: 0520280201:01:002:0004(22). Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10.09.2013 року по справі №201/2517/12 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 року в розмірі 39288,90 доларів США звернуто стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Кірова, 11 с. Балки Барського району Вінницької області, шляхом його продажу. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку. Рішення набрало законної сили 29.10.2013 р. На даний час [PERSON] отриманий кредит за договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 р. не повертає, заборгованість по кредиту продовжує зростати. Станом на 20.01.2015 року загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 р. становить 67992,82 доларів США. Враховуючи те, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10.09.2013 року по справі №201/2517/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги банку в частині розміру заборгованості в розмірі 39288,90 доларів США є задоволеними шляхом звернення стягнення на будинок, що є предметом іпотеки, тому, станом на 20.01.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №VICWGK0000000002 від 13.02.2008 р. становить 30351,67 доларів США, що складається з наступного: 120,76 доларів США - заборгованість по кредиту; 7186,98 доларів США - відсотки за користування кредитом нараховані за період з 25.04.2012 р. по 20.01.2015 р.; 23043,93 доларів США - пеня нарахована за період з 25.04.2012 р. по 20.01.2015 р. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 40 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо предметом іпотеки є обєкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва. Якщо будівля (споруда), у тому числі й обєкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий обєкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону України «Про іпотеку). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У звязку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи обєкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано обєкт нерухомості. Враховуючи, що свої зобов'язання перед банком [PERSON] не виконує, суд вважає необхідним задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини, які склались між сторонами відповідають вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України, згідно з якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та ст. 33 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Позивач [PERSON] та її представник заяву про поновлення пропущеного строку не подали, оскільки вважає, що строк позовної давності не пропущено. Суд, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки [PERSON], про наявність та зміст пунктів 5.1, 5.3, 5.4, 5.5, 8.4 кредитного договору №VICWGK0000000002, які вона просить визнати недійсними, було відомо на час підписання вказаного договору 13.02.2008 року.

Outcome: approved