Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 03.08.2016 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування від 16.07.2014 року він є власником домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована у вказаному будинку, однак не проживає в ньому з червня 2010 року. Перешкоди у користуванні будинком, відповідачу ніхто не створює. В будинку відсутні речі відповідача. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача, а після його розірвання, переїхала проживати за іншою адресою. Оскільки відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню будинку, не проживає в ньому більше шести років і добровільно зніматися з реєстрації не бажає, позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Соколишиної Л.Б. від 13.09.2016 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.11.2016 року позов [PERSON] задоволено. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] . 23.11.2016 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28.12.2016 року скасовано заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.11.2016 року. Ухвалою суду від 09.07.2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням по справі №707/2363/16-ц. 04.09.2020 року, цивільну справу прийнято до провадження суддею Черкаського районного суду Черкаської області Тептюком Є.П., внаслідок звільнення судді [PERSON] . Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 25.09.2020 року заяву [PERSON] від 25.09.2020 року про проведення судового засідання з викликом сторін - повернуто останньому. 27.09.2020 року від [PERSON] надійшла заява про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 30.10.2020 року - заява повернута [PERSON] 28.10.2020 року від відповідача надійшло клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог, розгляд справи без її участі, та приєднання копій судових рішень до матеріалів справи. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був власником домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 16.07.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2014 року. З акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] , від 22.07.2016 року вбачається, що на час складання акту, власником домоволодіння є [PERSON] . В домоволодінні зареєстрована колишня невістка [PERSON] , яка не проживає там з червня 2010 року. Особистих речей її в домоволодінні немає. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області, постановленим 07.11.2019 року суддею Соколишиною Л.Б. по справі №707/2363/16-ц, визнано недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , від 16.07.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнано недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасовано запис про державну реєстрацію права власності на домоволодіння; визнано домоволодіння [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 12.03.2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Норми права, що підлягають застосуванню: ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ч. 1, ч. 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та повноті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Так, рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування спірного житлового будинку, і скасовано речове право [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] . Також визначено правовий статус спірного домоволодіння, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Отже, на сьогодні, позивач не є власником спірного домоволодіння, а тому не має права на звернення з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, за відсутністю будь-якого речового права на будинок. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю, судовий збір слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed