Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (ПАТ КБ „Приватбанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~ посилаючись на те, що між [PERSON] та ПАТ КБ „Приватбанк було укладено договір б/н від 07 червня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В той же час відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, станом на 31 березня 2018 року має заборгованість у сумі 12046 грн. 40 коп. яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, у позові просила відмовити. Просила суд врахувати, що 13 квітня 2013 року Барвінківським районним судом Харківської області було винесено вирок, яким [PERSON] було визнано винною за ч.1 ст. 191 КК України, у тому що зняла з картки та привласнила кошти відповідача в сумі 4 120 грн. Враховуючи що\~ розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані\~\~ документи і матеріали,\~ всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в\~ сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2006 року ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Разом з тим, вироком Барвінківського районного суду Харківської області\~ від 13 лютого 2013 року, що набрав чинності, яким [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 191, КК України, встановлено, що [PERSON], працюючи на посаді касира - оператора Барвінківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Барвінковому Харківської області на підставі наказу від 27.06.2006 року № 193, являючись матеріально-відповідальною особою, згідно укладеного з нею договору про повну матеріальну відповідальність від 26.09.2006 року, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення грошових коштів з кредитної картки [PERSON] № 4149605363495037, 19 березня 2008 року, в порушення вимог ст. ст. 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 2.3, 3.1 посадової інструкції касира - оператора Барвінківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», через касу Барвінківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» зняла з вказаної картки 4120 грн., які привласнила і витратила на особисті потреби. Допитана як підсудна, [PERSON] свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю і дала показання про обставини скоєного нею злочину так, як це викладено вище. Вона також пояснила, що брала гроші в касі через тяжке матеріальне становища, так як вона вдова і сама утримує своїх дітей. Вона намагалася повертати взяті у касі гроші через деякий час назад, але з-за її низької зарплати це не завжди виходило. Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з цього, суд не вбачає вини відповідача в виникненні заборгованості за кредитною карткою, оскільки ці збитки банку завдані злочинними діями його працівника касира [PERSON] Стаття 134 ч. 1 п. 3 КзПП України передбачає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Аналізуючи наведені докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed