Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року вирішено у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], припинено право [PERSON] на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1436 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:0371, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Соловїна, 13; визнано за [PERSON] в порядку поділу спільного\~майна подружжя\~право власності\~на земельну ділянку загальною площею 0,1436 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:0371, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Соловїна, 13; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини земельної ділянки в розмірі 144033 грн., внесених [PERSON] на депозитний рахунок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на підставі квитанції №0.0.878586166.1 від 24 жовтня 2017 року. Не погодившись із рішенням суду адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] подала апеляційну скаргу. Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року справу було знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог [PERSON] в порядку ст. 270 ЦПК України. Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що по даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, з наступних підстав. Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі №818/1783/17 зауважив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обовязку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги. Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невідємною складовою основного судового рішення. Водночас, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного судового рішення, а перелік підстав, за яких суд може прийняти додаткове судове рішення, є вичерпними. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до нього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що під час перебування у шлюбі з [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2012 року, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1436 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1221455400:02:002:0371, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Соловїна, 13, за згодою дружини [PERSON] Після розірвання шлюбу, угоди про добровільний поділ майна (земельної ділянки), що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто. Як вбачається з матеріалів справи, в рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/2488/14-ц від 23 листопада 2018 року не вирішено позовну вимогу [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном (земельною ділянкою) є неможливим; припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину спірної земельної ділянки не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику; [PERSON] використовує спірну земельну ділянку у власних потребах, побудував на ній житловий будинок, що підтверджується матеріалами справи, який є його єдиним житлом. [PERSON] вніс на депозит суду суму вартості 1/2 частини спірної земельної ділянки, тобто вчинив дії, передбачені ст. 71 СК України та 365 ЦК України, при цьому згода [PERSON] на отримання грошової компенсації відсутня, а тому спір було вирішено в судовому порядку шляхом припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частину будинку та стягнення на її користь грошових коштів внесених позивачем на депозитний рахунок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, оскільки припинення права власності [PERSON] на частку у спільні земельній ділянці не завдасть істотної шкоди та не порушить права обох сторін. Так, з резолютивної частини рішення суду від 23 листопада 2018 року вбачається, що позовні вимоги [PERSON] задоволено, однак відсутній висновок суду з приводу позовних вимог [PERSON] Аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1 співвласника 0,0718 га, за варіантом №1 розподілу земельної ділянки, загальною площею 0,1436 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:0371, розташованої за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район смт. Обухівка, вул. Соловїна, 13, згідно висновку експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 березня 2016 року, задоволенню не підлягають. Таким чином дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Outcome: dismissed