Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. 02 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на підставі договору дарування частки у праві спільної власності на квартиру від 09 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. вона є власником 2/3 квартири [ADDRESS] . В травні 2021 року вона вирішила обміняти належну їй на праві власності частину квартири, однак не має змоги цього зробити у зв`язку з тим, що вищезазначена квартира знаходиться під арештом. Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на вказану квартиру накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції Лапінською Т.І. Власником квартири зазначений [PERSON] . Крім того, він зазначений боржником у вказаному виконавчому провадженні. Відповідно до договору дарування від 09 вересня 2009 року [PERSON] передав у власність [PERSON] 1/3 частки у спільній власності на квартиру за [ADDRESS] . Квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Шепетівської міської ради Хмельницької області від 11 грудня 1997 року на підставі розпорядження №532 від 05 грудня 1997 року. На її звернення до відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з квартири отримала відповідь про те, що у справі відсутні підстави припинити чинність вказаного обтяження, оскільки відсутні відомості щодо повної сплати [PERSON] сплати заборгованості по аліментах. Вказуючи на порушення її права, просила скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 11025934, видану 20 лютого 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження №12186856 від 20 лютого 2012 року. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Шепетівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Єгорова О.О. подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року справу призначено до розгляду на 13 липня 2021 року. Розгляд справи відкладався на 19 липня 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання судових повісток. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно договору дарування частки у праві спільної власності на квартиру, посвідченого 09 вересня 2009 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстроване, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261465359 від 14 червня 2021 року. Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Лапінською Т.І. 20 лютого 2012 року накладено арешт та оголошено заборону на відчуження 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка станом на час накладення заборони [PERSON] не належала з 09 вересня 2009 року відповідно до договору дарування частки у праві спільної власності на квартиру. За повідомленням начальника Шепетівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Репецької Ю. за вих. №20-23/200/21621 від 26 травня 2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у знятті арешту з квартири, оскільки при проведеній додатковій перевірці до відділу не надходило відомостей щодо повної сплати заборгованості по аліментах ні від боржника, ні від стягувача. Норми права, які застосував суд. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 цього Закону. Оцінка та мотиви суду. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом, виконавче провадження, де боржником є позивач на примусовому виконанні не перебуває. Тобто на сьогодні, відсутні будь-які підстави перебування майна в арешті. Враховуючи викладене і те, що наявність арешту на квартиру суттєво обмежує права позивача, як власника квартири на розпорядження майном, суд дійшов до висновку про необхідність здійснити захист прав позивача шляхом звільнення квартири з-під арешту. Позовна вимога про скасування (виключення) запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягає задоволенню з огляду на таке. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили про звільнення квартири з-під арешту є підставою для зняття арешту внесення відповідного запису про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved