Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, узагальнені доводи інших учасників справи. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.11.2000 року. У вказаній квартирі з 2007 року зареєстрований відповідач [PERSON] З 2012 року та по теперішній час відповідач не проживає за вказаною адресою. Будь-які речі відповідача за адресою реєстрації відсутні, також відсутнє будь-яке інше майно, яке б йому належало. Позивач вказує, що відповідач квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача як власника квартири та перешкоджає йому користуватися квартирою. Позивач та її представник у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин. Через канцелярію надійшла заява відповідача про повне визнання позовних вимог, та слухання справи без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Встановлені судом обставини. Відповідно до копії рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.11.2000 року по справі № 2-2271 визнано за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс» № 7792/2/0705 від 20.04.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON] [INFO], з 05.09.2001 року; [PERSON], [INFO], з 14.10.2004 року; [PERSON] [INFO], з 14.10.2004 року та відповідач по справі [PERSON], [INFO], з 01.03.2007 року по теперішній час. Відповідно до повідомлення начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 11.04.2018 року , що у ході перевірки встановлено, що за даними Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області гр..[PERSON], [INFO] з питань перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] за період часу з 2012 року до 03.04.2018 року не звертався. Відповідно до заяви відповідача [PERSON], яка надійшла до суду 06.09.2018 року (Вх.№21266) відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд розглянути справу без його участі. Вказана заява засвідчена 20.08.2018 року нотаріусом в м.Лелистад , Нідерланди. Норми права, що підлягають застосуванню. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. У відповідності зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до засад цивільного судочинства кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідність до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач, виклавши у позовній заяві обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила, що спірне житлове приміщення - квартира [ADDRESS] належить їй, на праві власності, відповідач, який має в ньому державну реєстрацію, у житловому приміщенні з 2012 року не проживає, ним не цікавиться. Комунальні послуги не сплачує, що порушує права позивача, як власника квартири користуватися та розпоряджатися нею, а тому з підстав, передбачених ст.405 ЦК України відповідач [PERSON] повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано письмові докази, зокрема, копію рішення суду від 01.11.2000 року по справі №2-2271, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2004 року, Довідку з місця проживання, виданої КП «Жилкомсервіс» від 20.04.2018 року та повідомлення Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 11.04.2018 року. Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, у зв'язку з чим дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України. Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved