Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 року, ухваленого по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 2000 грн., інфляційні витрати за період з 06.06.2012 року по 06.02.2017 року в сумі 2017, 23 грн. та відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу в сумі 3000 доларів США (еквівалент 81000 грн.), процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування коштами 3000 доларів США за період з 11.04.2012 року по 06.02.2017 року в сумі 2014 доларів США (еквівалент 54378 грн.), та 3% річних від суми боргу 3000 доларів США за період з 01.03.2013 року по 06.02.2017 рокув сумі 354 доларів США (еквівалент 9558 грн.). Вирішено питання про розподіл судових витрат. Проте, судом не ухвалено рішення стосовно позовної вимоги щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування коштами 2000 грн. за період з 11.04.2012 року по 06.02.2017 року в сумі 1343 грн., з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування коштами 2000 грн. за період з 11.04.2012 року по 06.02.2017 року в сумі 1343 грн. Задовольняючи позовну вимогу [PERSON] щодо стягнення процентів в сумі 1343 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи із засад пропорційності присудження судових витрат розміру задоволених вимог та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають достягненню судові витрати в сумі 13,46 грн.

Outcome: approved