Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся 10.09.2020 до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на майно. (а.с.3-52) Свої вимоги мотивує тим, що 18 листопада 1982 року виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського р-ну Чернівецької області зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Після одруження вони проживали в господарстві по [ADDRESS] , що раніше належало матері дружини, а після її смерті з 1980 року головою двору була дружина. Господарство на той час складалося із старого житлового будинку, кухні, сараїв, криниці, огорожі. Одразу після одруження, вони вирішили збудувати новий житловий будинок, а тому навкруги старого житлового будинку вони забили новий бетон, звели стіни, а тоді повністю розібрали старий житловий будинок і до кінця завершили будівництво нового житлового будинку. Також до старої літньої кухні, яка складалася з коридору, кухні та кладової добудували кімнату, ванну та коридор, повністю зробили новий дах та поштукатурили ззовні. Згодом побудували сарай, нову огорожу, ворота з хвірткою та капітально відремонтували господарські споруди, які вже були в господарстві. Всі зазначені роботи нами робилися спільно, за спільні кошти. З 1986 року по 1994 рік він значився зареєстрованим у господарстві по [ADDRESS] . 21.04.1988 року на господарство по [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] . 18.12.1992 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, в 1994 році він виписався із господарства, а в 1998 році він повернувся до дружини та продовжували проживати разом, вели спільне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку. Зазначає, що між ним та дружиною було визначено порядок користування майном, вона користувалася житловим будинком літ.А, а він користувався літньою кухнею літ.Б. Всі господарські споруди використовували разом, утримували худобу, домашнє господарство. Він продовжував проживати і проживає по теперішній час у вказаному господарстві. [INFO] [PERSON] померла. Під час її поховання стало відомо, що померла [PERSON] заповіла все своє майно племінниці[PERSON] , яка після похорон почала чинити йому перешкоди в користуванні майном. За заявою [PERSON] в Кіцманській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №183/2020. До державного нотаріуса він також звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено через наявність судового спору. Посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] являється спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , в якому належна йому частка становить 1/2, а тому ця частка не входить до складу спадкового майна. Посилається на те, що іншого житла він не має, та з 1982 року проживає за вказаною адресою, користувався всіма будівлями, сплачував комунальні послуги, обробляв присадибну земельну ділянку, утримував худобу та домашнє господарство. З посиланням на відповідні норми закону просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , в якому частки кожного становлять по Ѕ частині та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін не подано. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи. Вказана справа за вищезазначеною позовною заявою, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року, передана на розгляд судді Мінів О.І. (а.с.54). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2020 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справи до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання сторін про виклик та допит свідків в судове засідання. Витребувано з Кіцманської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.90-91) Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Позиція сторін у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили позовну заяву задовольнити, визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в якому частки кожного становлять по Ѕ частині та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння., посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Разом з тим, [PERSON] пояснив, що коли одружились із [PERSON] в 1982 він своєю працею брав участь в будівництві нового житлового будинку, а також в утриманні домашнього господарства і спільно проживаючи з [PERSON] аж до її смерті. Житло в [ADDRESS] є його єдиним місцем проживання, хоча й зареєстрований він за іншою адресою. Про існування заповіту дізнався тільки після смерті [PERSON] . Представник [PERSON] вказувала суду, що в спірному житловому господарстві позивач значився зареєстрованим з 1986 по 1994 року, після того як [PERSON] самовільно виписала його з будинку . А в подальшому, на його неодноразові звернення до сільської ради, не надавала згоду на його реєстрацію. В 2007 році за сприянням [PERSON] , його зареєстровано за [ADDRESS] , виключно з метою отримання пенсії. В той же час , згідно відповіді Брусницької сільської ради від 04.03.2021 [PERSON] значився зареєстрованим в [ADDRESS] , в господарстві [PERSON] , з яким не перебуває у родинних відносинах. Просила не позбавляти [PERSON] єдиного житла та єдиного місця проживання, відтак задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яких не визнає. Вказувала на те, що тітка склала заповіт на її користь, така була її воля. Заповіт складенов 2006 році, за 14 років до смерті [PERSON] . Колишнє подружжя [PERSON] проживали разом до 1992 року, після чого [PERSON] продовжив проживати в літній кухні. В домогосподарстві утримували худобу, обробляли город. Представник відповідача адвокат Маковійчук Л.В. заперечуючи позовні вимоги, пояснила, що дійсно колишнє подружжя [PERSON] з 1982 по 1992 роки перебували в шлюбі, хоча й проживали разом тільки до 1989 року. В 1982 році коли розпочали перебудову житлового будинку, [PERSON] мала вже придбані усі будівельні матеріали, а також використовували в будівництві матеріали зі старого будинку. З 1989р. по 1998 рік [PERSON] в господарстві не проживав. Будинок будувався у 1985 році, в цей період [PERSON] в господарстві не було, оскільки 2 роки він перебував у місцях позбавлення волі та у психлікарні, а тому не міг приймати участь в його будівництві. Заробітку у нього не було. Також вказувала суду, що після розірвання шлюбу колишнє подружжя добровільно поділили між собою майно колгоспного двору, яке було зведене до 1991 року. Померла [PERSON] не заперечувала його частки у майні колгоспного двору , оскільки [PERSON] дійсно вкладав свою працю в будівництво. Вони в добровільному порядку в сільській раді уклали мирову угоду та Акт про передачу майна, за яким розділили між собою спільно нажите майно . [PERSON] забрав належне йому рухоме майно і претензій не мав. Однак в 1999 року все-таки звернувся до суду із позовом про поділ майна колишнього колгоспного двору, за результатами розгляду Вижницький районний суд своїм рішенням відмовив [PERSON] у задоволенні позовних вимог. В 1998 році [PERSON] повернувся в господарство в с.Брусниця та самовільно вселився в літню кухню. [PERSON] неодноразово зверталась до дільничного з приводу виселення [PERSON] із домогосподарства. Із позовами в суд в 2000 році та 2006 році [PERSON] зверталась з приводу виселення [PERSON] з її домогосподарства, кожного разу позови задовольнялись. Однак рішення судів [PERSON] не виконувались. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. За клопотанням сторін суд допитав ряд свідків в судому засіданні. Свідки зі сторони позивача. Так, [PERSON] , який будучи допитаним в якості свідка, повідомив суду, що він із позивачем друзі, разом працювали в колгоспі, [PERSON] - водієм. Він неодноразово допомагав [PERSON] в будівництві нового будинку, який він будував разом з [PERSON] . Зокрема, допомагав копати фундамент, заливати бетон. Рік побудови орієнтовно після 1984року. Хто купував будівельні матеріали свідок не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що являється сусідом [PERSON] , проживає по сусідству з народження. В 1980 році [PERSON] розпочав проживати спільно з [PERSON] , а орієнтовно через два- три роки вони розібрали старухату і побудували нову хату на тому ж місці. Будівельні роботи робили бригада з села, позивач також нарівні брав участь у всьому будівництві. Вони перекрили стайню, гараж, до кухні добудували ванну і ще кімнату. Біля хати є земля десь 0,80га, позивач кожен рік обробляв землю . Будували до 1985 року, а десь два роки після будівництва, подружжя не проживали разом , потім [PERSON]позивача повернула назад. Вони у свій час тримали свиней, худобу і здавали, обходив худобу [PERSON] . Вона жила в будинку, а він жив у кухні, і до сих пір продовжує там проживати , іншого житла не має. Свідок [PERSON] пояснила, що являється сусідкою позивача. Вона працювала в колгоспі і знає, що [PERSON] і [PERSON] разом будувалися. Тримали худобу і здавали. Коли вони будувалися, то він більше своєї сили і здоров`я вклав у будівництво, так як [PERSON] перебувала весь час на роботі. Почали будівництво десь у 1984 році. Там була стара хата, вони завалили і побудували нову. Навкруги звели нову хату, кухню добудували, сараї, горожу. Після завершення будівництва, вона бачила як вивозили меблі з дому, після цього [PERSON] тривалий час в домогосподарстві не проживав. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає останні 40 років, бо він товаришував із її чоловіком в с.НижніСтанівці. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він в шлюбі з [PERSON] разом будували домогосподарство в с.Брусниця, однак позивач більше сил та праці вкладав в будівництво, ніж померла [PERSON] . Свідок [PERSON] , який являється сусідом позивача, пояснив, що він працював на будівництві, оскільки працював у РСУ. [PERSON] його наймала і він допомагав перебудовувати хату. [PERSON] та [PERSON] також весь брали участь в будівництві, будували і робили усе необхідне. Позивач приймав участь будівництві від початку до кінця. Там будівельного матеріалу не було. Ми замовляли матеріал, сволоки і підвозили будівельний матеріал.Крім хати будувалася стайня, гараж перекривався, літня кухня будувалася. На запитання пояснив, що його наймали [PERSON] з [PERSON] , він перекривав їм верх. Оплачувала роботу [PERSON] , позивач був присутній. Свідки зі сторони відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що живе недалеко від [PERSON] , проживає в с.Брусниця у 1985 році, працював на Машзаводі, згодом перейшов в колгосп в с.Брусниця. Свідок працював у складі бригади, яка штукатурила хату у [PERSON] , роботи тривали 2-3 дні. Наймала його [PERSON] , вона і платила. Це було десь у 1986-1987р.р. літом. Будинок був збудований, накритий, вікна вставлені. У той час як він здійснював будівельні роботи, [PERSON] не бачив в домогосподарстві, від сусідів чув, що він її чоловік, працює водієм у колгоспі. Бачив його в господарстві після того як робив там. [PERSON] розказувала, що вони розлучені, що [PERSON] її б`є, що виписала його. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] являється її сусідом. Свідок у 1985 році прийшла жити в село Брусниця. [PERSON] із жінкою валили стару хату, будували будинок. Всі решту споруди вже були зведені. Подружжя жило тяжко, [PERSON] бив її, вона викликала поліцію. [PERSON] казала, що він до хати не має нічого, вона з ним поділилася, він забрав машину, меблі. Також казала, що він помагав, але вона йому сплатила. Він жив у кухні, а вона в хаті. Десь 3-4 роки він там не проживав, однак пізніше прийняла його назад, бо стало шкода, однак господарство разом не вели. Це було десь 15 років назад. В господарстві вони тримали худобу, однак кожен з них забирав свою частину і нею розпоряджався. Обробляли землю і кожен забирав свою частку урожаю . Дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи, судом встановлено наступне. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, 18 листопада 1982 року виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського р-ну Чернівецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається із записів погосподарських книгза період 1980-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006 -2010, 2011-2015, 2016-2020 рр сільської ради, господарство по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспного двору, головою господарства була [PERSON] , яка також являлася членом колгоспу. В період з 1980-2020 [PERSON] значилася зареєстрованою в домогосподарстві [ADDRESS] . [PERSON] , як чоловік та як член двору, з 1986 року по 1994 рік був зареєстрований у вказаному господарстві. В період з 1983-1989 рр[PERSON] працював шофером колгоспу «Дружба» (а.с. 17-26) , що вбачається також із належної [PERSON] трудової книжки колгоспника. (а.с. 13-16) Згідно наданого суду технічного паспорту на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] від 15.03.1988 року, замовником була [PERSON] . В описі характеристик будинку, господарських будівель та споруд, вбачається, що на той час домогосподарство складалося з: житлового будинку літ. А - 1985 року побудови, літньої кухні літ. Б - 1975 року будівництва, гараж літ. В - 1978 року будівництва, сараї літ. Г, Д, Ж - 1965 року будівництва, сараї літ. З, Е - 1960 року будівництва, сарай літ. Л - 1965 року будівництва, погребу, вхід у погріб, вбиральня, (а.с.28-33). 21.04.1988 року на господарство по [ADDRESS] р-ну видано свідоцтво про право приватної власності на ім`я [PERSON] , як голові колгоспного двору. (а.с.34). Відповідно до довідки №1463 від 02.08.1989 року, виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в господарстві [PERSON] по адресу: [ADDRESS] (а.с. 121). 18.12.1992 року, шлюб між сторонами розірвано, що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1999. Після розірвання шлюбу дружина залишилася на прізвищі « [PERSON] ». (а.с.12). Матеріали справи свідчать про те, що 14.01.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду, яка затверджена головою виконкому Брусницької сільської ради, завірена оригіналами підписів сторін угоди, а також свідками. З тексту мирової угоди, вбачається, що у добровільному порядку колишнє подружжя [PERSON] розділили між собою рухоме майно, згідно затвердженого списку, всього 11 пунктів. Крім того, зазначено, що [PERSON] зобов`язується все забрати та виписатися з господарства. Обидві сторони при дотриманні вказаної угоди зобов`язалися не пред`являти претензій один до одного (а.с. 126-127). Згідно Акту, складеному депутатами Брусницької сільської ради від 21.1994 року, за участі участкового міліції [PERSON] та в присутності [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , колишнє подружжя добровільно розділили майно при мировій угоді (а.с. 128-130). Оригінал Акту засвідчений підписами усіма учасниками. Довідка Брусницької сільської ради від 14.08.2006 року №3753 свідчить про те, що [PERSON] 25.01.1994 року виписаний з господарства [PERSON] і вданий час не зареєстрований. (а.с.120) Згідно із дослідженої у судовому засіданні довідки №611 від 09.03.1999 року виданої виконкомом Брусницької сільської ради [PERSON] , про те, що згідно мирової угоди від 14.01.1994 року з [PERSON] , де було вказано, що вона мала видати 20 тис. блоку [PERSON] в травні - червні 1994 року. Фактично нею було виписано і оплачено 16 тис. блоку в колгоспі «Дружба» по накладній №1911 від 07.09.1994 року. Накладна і розписка знаходилися в сільській раді, про що [PERSON] був повідомлений, але від накладної відмовився (а.с. 119). Як вбачається із наданих суду накладної та квитанцій, виписаних в колгоспі «Дружба» 07.09.1994 року, [PERSON] виписувався в продовж 1991-1994 рр та оплачувався блок , в тому числі в кількості 16 000 штук однією партією. (а.с. 124-125, 131) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Брусницької сільської ради №40 від 18.02.1992 року встановлено, що громадянкою [PERSON] в січні 1990 року при добровільному розподілі майна між [PERSON] та [PERSON] було договорено, що [PERSON] віддає [PERSON] автомашину і 10 тисяч крб. При переоформленні машини в нотаріальній конторі її оформили як «подарунок» , при цьому сказали, що іншої форми оформлення немає. [PERSON] добровільного розподілу не виконав. Залишився дальше проживати, а автомашиною користується як власною. (а.с. 123) За ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із наданої суду копії рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.1999 року у справі №2-121/1999 року, [PERSON] звертався із позовом до [PERSON] про поділ майна колишнього колгоспного двору, що розташоване по [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] відмовлено із-за безпідставності. (а.с. 84-85) Вказаним рішенням суду встановлено, що фактично проживаючи в колгоспному дворі, головою якого є [PERSON] , і ведучи спільне господарство сторони прожили сім років. З них півтора року позивач знаходився в місцях позбавлення волі. За період коли проживав в дворі , позивач не вніс ні грошовими коштами, ні своїм трудом здобутків, які би збільшили вартість майна колгоспного двору. Суд визнав його долю незначною в загальній масі майна двору і вважає, що свою долю він отримав, забравши рухоме майно. Що стосується визначення сторонами долей, їх при заключенні мирової угоди в сільській раді за місцем проживання, то судом з`ясовано, що [PERSON] передала легковий автомобіль [PERSON] , а також через деякий час запропонувала забрати цегельний блок, але він відмовився, мотивуючи тим, що важко починати будівництво. Таким чином, поскільки [PERSON] отримав свою долю в майні колгоспного двору і це знайшло своє підтвердження документами по справі та показами свідків, то в позові йому слід відмовити за безпідставністю. (а.с.85) Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Кіцманського районного суду з позовами до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будівлями та виселення з господарства по [ADDRESS] . Так, згідно копії рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області у справі №2-30/2000р. від 10.01.2020 року та у справі №2-1269/2006 рік від 28.11.2006 року позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будівлями та виселення [PERSON] - задоволено, зобов`язано [PERSON] не перешкоджати у користуванні та виселити його з будинковолодіння , яке належить [PERSON] на праві особистої власності. Вказані рішення набрали законної сили (а.с. 67, 86-87). Зокрема рішенням суду від 10.01.2000 року встановлено, що відповідач [PERSON] самоуправно , без згоди на те позивача, поселився в її будинковолодінні, перешкоджає їй користуватись будівлями, порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання з ним у будинковолодінні. Дані обставини підтверджуються характеристикою на відповідача ( [PERSON] ) та довідкою виконкому Брусницької сільської ради, з яких видно, що відповідач проживає у господарстві позивача без прописки, неправомірно веде себе відносно неї , влаштовує сварки, погрожує фізичною розправою та знищенням майна, на попередження не реагує. З акту судово-медичного освідчення видно, що 11.08.1999 року відповідач побив позивачку , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження. (а.с.87) Разом з тим , рішенням суду від 28.11.2006 року встановлено, що [PERSON] зверталась із скаргами на дії [PERSON] до Кіцманського РВ УМВС з приводу погроз фізичною розправою, постановою від 18.02.2006 відмовлено в порушенні кримінальної справи. [PERSON] зверталась із скаргами до виконкому сільської ради з приводу антигромадської поведінки відповідача, про неприпустимість якої відповідач попереджений згідно повідомлення від 16.08.2006 року. (а.с.67) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 06.03.2020 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 35) Згідно довідки №127, виданої Брусницькою сільською радою Кіцманського району 28.07.2020 року, власником та головою двору (з 1980 року) господарства, що розташоване в [ADDRESS] була [PERSON] . З 1986 по 1994 рік в цьому господарстві був зареєстрований і проживав її чоловік [PERSON] . Згідно по господарських книг з 1994 року [PERSON] виписався з даного господарства. В кінці 90-х років останній повернувся до дружини [PERSON] , з якою проживав до її смерті та проживає без реєстрації по цей час в [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово звертався до виконкому із заявою про реєстрацію місця проживання, однак голова двору [PERSON] , категорично не погоджувалась і письмової згоди на прописку не надавала. (а.с.36, 37) Відповідно до інформації, наданої державним нотаріусом Беженар А.М. 27.11.2020 року за №235/02-14, на запит Кіцманського районного суду Чернівецької області, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за даними Кіцманської державної нотаріальної контори - заведена 26.05.2020 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Спадкова справа №183/2020. За заповітом від 20.11.2006 року, що міститься в спадкові справі, [PERSON] , на випадок її смерті, заповіла усе своє майно племінниці [PERSON] . 31.07.2020 до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщина за законом звернувся також і [PERSON] . Вчинення нотаріальної дії зупинено до вирішення справи в судовому порядку (а.с. 99-117). Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та довідки-характеристики, виданої [PERSON] 27.07.2020 року, встановлено, що будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] складається з наступного: житловий будинок літ. А - 1985 року будівництва; житлового будинку літ. Б - 1988-1994 року будівництва; гараж літ. В - 1978 року будівництва; сараї літ. Г, Д, Ж - 1965 року будівництва; сараї літ. Е - 1990 року будівництва; убиральня літ. К - 1965 року збудування; сарай літ. Л - 1965 року будівництва; погріб та вхід у погріб літ. М, вх. - 1965 року збудування;огорожа №1 - 1991 року будівництва; ворота №2 - 1991 року будівництва; огорожа №3 - 1991 року будівництва; колодязь питний №4 - 1965 року будівництва; ворота №5 - 1991 року будівництва; хвіртка №6 - 1991 року будівництва. Ринкова вартість будівель та споруд станом на 27.07.2020 року складає 761807 грн. (а.с. 40-48). Норми права, які застосував суд. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років до цієї дати не брали участі своє працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього закону (з 15квітня 1991 року). З введенням в дію з 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120,123 УК УРСР 1963 майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані із спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС). (на час виникнення спірних правовідносин) Мотиви з яких виходить суд та оцінка суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.1982 року по 18.12.1992 року, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання спільно перебудували житловий будинок та звели інші будівлі в домогосподарстві за адресою [ADDRESS] . Спірне домогосподарство відносилось до суспільної групи колгоспного двору, власником та головою двору була померла [PERSON] , в той час коли [PERSON] , як колишній чоловік та працівник колгоспу «Дружба», - являвся членом двору. [PERSON] значився зареєстрованим в господарстві в період з 1986-1994 роках. Дані обставини підтверджуються відомостями з погосподарської книги Брусницької сільської ради та не заперечуються сторонами. Як свідчать матеріали справи, а також допитані в судовому засіданні свідки, після розірвання шлюбу колишнє подружжя [PERSON] в січні 1994 року добровільно розділили між собою спільно нажите рухоме майно, згідно поданого списку. Сторони добровільно уклали мирову угоду , що була затверджена виконкомом Брусницької сільської ради 14.01.1994 року, оформили Акт 21.01.1994 року про передачу майна по мировій угоді за участі депутатів Брусницької сільської ради та інших свідків, що був беззастережно засвідчений підписами. Незважаючи на це, в 1997 році [PERSON] все-таки звертається до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна колишнього колгоспного двору та про виділення йому половину будинковолодіння в натурі за адресою [ADDRESS] . Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.08.1999 року у справі №2-121/1999 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Відмова мотивована тим, що [PERSON] , за результатами укладеної мирової угоди в сільській раді, отримав свою долю в майні колгоспного двору , забравши рухоме майно. При цьому не встановлено підстав для виділу йому частки в спірному будинковолодінні . В подальшому , в 1998 році [PERSON] повернувся проживати в домогосподарство до [PERSON] в [ADDRESS] , де продовжував проживати в літній кухні аж до смерті [PERSON] 05.03.2020 року. [PERSON] неодноразово зверталась із позовними заявами до суду про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення [PERSON] , посилаючись на його неправомірну поведінку, які були задоволені. У справі №2-30/2000 встановлено, що згідно акту судово-медичного освідчення видно, що 11.08.1999 року [PERSON] побив [PERSON] , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження. (а.с.87). Разом з тим , рішенням суду від 28.11.2006 року встановлено, що [PERSON] зверталась із скаргами на дії [PERSON] до Кіцманського РВ УМВС з приводу погроз фізичною розправою, постановою від 18.02.2006 відмовлено в порушенні кримінальної справи. [PERSON] зверталась із скаргами до виконкому сільської ради з приводу антигромадської поведінки відповідача, про неприпустимість якої відповідач попереджений згідно повідомлення від 16.08.2006 року. (а.с.67) Матеріали справи також вказують на те, що [PERSON] аж до моменту смерті категорично не бажала реєструвати [PERSON] в своєму домогосподарстві. (а.с.36) 20.11.2006 року [PERSON] здійснила розпорядження на випадок її смерті, в Брусницькій сільській раді склала заповіт за №216, за яким все своє майно заповіла племінниці [PERSON] . (а.с.106) А дані обставини, на думку суду, вказують на те, що незважаючи на факт проживання позивача в спірному домогосподарстві з 1998 року , однак дане не свідчать про те, що він проживав із померлою [PERSON] однією сім`єю чи що в них були взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. А як ствердив свідок [PERSON] в судовому засіданні, [PERSON] проживав в літній кухні, померла [PERSON] - в будинку, закривалась та боялась його. В господарстві вони тримали худобу, однак кожен з них забирав свою частину і нею розпоряджався. Обробляли землю і кожен забирав свою частку урожаю та розпоряджався нею . Зважаю на те, що спір між колишнім подружжям щодо поділу майна колишнього колгоспного двору вже вирішений судом в 1999 році, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю, свою частку у майні він вже отримав по Акту та на умовах мирової угоди із померлою [PERSON] в 1994 року , відтак і не має підстав для задоволення даної позовної заяви про визнання цього ж будинковолодіння спільним майном подружжя та визнання за ним права власності на його половину. У зв`язку із тим, що суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, відтак усі судові витрати понесені позивачем по справі - компенсації не підлягають. На підставі ст.ст. 4, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed