Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з її чоловіка [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 6000 гривень щомісяця до досягнення донькою повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дитини. Самостійно забезпечити належний рівень розвитку дитини позивач не спроможна. Домовленості з питань утримання дитини з відповідачем не досягнуто. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, є співвласником фірм та володіє дорогим легковим автомобілем та вантажним автомобілем. Щомісячний дохід відповідача близько 30000 гривень, тому він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 6000 гривень. Стислий виклад заперечень відповідача. У відзиві на позов [PERSON] заперечив проти сплати аліментів в розмірі 6000 гривень, визнав свій обов`язок утримувати дитину, вказав на можливість сплачувати аліменти в розмірі 1200 гривень. Відповідач мотивував свою позицію тим, що позивач самостійно залишила місце їх спільного проживання та забрала з собою дитину. Він добровільно надає матеріальну допомогу дитині, купує одяг. Також відповідач зазначив, що не має особистого житла, проживає разом із батьками, які є пенсіонерами та здійснює за ними догляд. Вважає твердження позивача про суму його доходів голослівними та не підтвердженими жодними доказами, тому погоджується сплачувати аліменти в мінімальному розмірі згідно чинного законодавства. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 10 лютого 2020 року. Провадження у справі відкрито 11 лютого 2020 року. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 28 лютого 2020 року відповідачем подано відзив на позов. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2011 року, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.07.2019 року шлюб розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини проживають окремо, що підтверджено даними про місце їх реєстрації. Дитина проживає разом із позивачем, що не заперечується відповідачем та підтверджено довідкою №37 від 03.02.2020 року про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки №82 від 04.02.2020 року Ковельським МРЦЗ [PERSON] з 03.01.2020 року перебуває на обліку Ковельському МРЦЗ як безробітна. Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем за видами діяльності: виробництво дерев`яної тари, надання в оренду офісних машин і устаткування, діяльність агентств працевлаштування, діяльність агентств тимчасового працевлаштування, інша діяльність із забезпечення трудових ресурсів, надання інших допоміжних комерційних послуг, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, рекламні агентства, інша професійна, наукова та технічна діяльність. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Частиною другою статті 51 Конституції України визначено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, обставини, визначені ст.182 СК України, встановлюються судом з урахуванням правил цивільного судочинства. Так, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Позивачем не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження наявності у відповідача доходу в розмірі 30 000 гривень та можливості сплачувати аліменти в розмірі 6000 гривень. Водночас відповідачем не надано суду доказів на підтвердження розміру своїх доходів, не надано доказів відсутності доходу від підприємницької діяльності, а також доказів щодо наявності на його утриманні інших осіб або наявності інших обставин, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Тому при вирішенні спору по суті суд керувався наступним: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне становище, реалії сьогодення, вартість продуктів харчування, послуг, ліків, одягу для дітей, приймаючи до уваги те, що відповідач є молодою особою, здійснює підприємницьку діяльність, не має вад здоров`я, інших утриманців, а позивач не працевлаштована та здійснює фактичний догляд за дитиною, суд вважає необхідним та достатнім визначити до стягнення аліменти в розмірі 2000 гривень. Визначений розмір аліментів не є надмірним, ає об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Відповідач не подав суду доказів на підтвердження існування обставин для визначення розміру аліментів в меншому розмірі. Стягнення аліментів в мінімальному розмірі, як просив відповідач, не відповідає інтересам дитини, яка не повинна зазнавати негативних наслідків розлучення батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід присудити від дня пред`явлення позову, а саме з 10 лютого 2020 року. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволених чи відхилених вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позов задоволено на 33%, тому з відповідача в доход держави необхідно стягнути 277,46 грн ( 840,80 х33:100).

Outcome: partial