Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2019 року позивача [PERSON] на підставі наказу № 06/06/1-ок від 04.06.2019 року було прийнято на посаду головного інженера експлуатаційно технічного відділу Донецького національного медичного університету, що підтверджується записом у трудовій книжки (а.с. 5). Дана посада також була у штатному розписі університету на 2019 рік, затвердженому МОЗ України. (а.с. 40 - 48) \~ \~ \~ \~02.01.2020 року наказом № 01/02/2-пр позивача переведено на посаду головного інженера ректорату, що підтверджується записом у трудовій книжки позивача (а.с. 5). Дана посада наявна у штатному розписі університету на 2020 рік (період дії з 01.01.2020 року по 31.03.2020 р), затвердженому МОЗ України. (а.с. 50 53) 26.02.2020 року ректором було підписано наказ № 79 «Про внесення змін до структури Донецького національного медичного університету», яким з 02.03.2020 року до структури ДНМУ були внесені зміни, а саме: виведено 1,0 ставки посади головного інженера ректорату та введено 1,0 ставки посади головного інженера експлуатаційно технічного відділу. (а.с. 54) Дані зміни також відображені у штатному розписі на 2020 р. (період дії з 01.04.2020 р. по 31.08.2020 р.), затвердженому МОЗ України. Посада головний інженер відсутня у розділі «ректорат» та наявна у експлуатаційно технічному відділі. (а.с. 55 58) \~ \~ \~ \~Наказом № 357 від 11.06.2020 року позивача було звільнено з посади головного інженера експлуатаційно технічного відділу за п. 3 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 5, 88) Рішенням Краматорського міського суду від 23.11.2020 року позивача було поновлено на посаді головного інженера експлуатаційно технічного відділу. (а.с. 89 92) 26.11.2020 року на виконання рішення суду наказом № 11/26/1-п позивача було поновлено на посаді головного інженера експлуатаційно технічного відділу ДНМУ. (а.с. 9) Згідно наказу № 186 від 30.11.2020 року для організації роботи експлуатаційно технічного відділу наказано обладнати та закріпити за експлуатаційно технічним відділом аудиторію № 1211, яка розташована за адресою: м. Краматорськ, вул. Академічна, 72 (а.с. 80) Згідно розпорядження № 209 від 20.01.2021 року було визначено робоче місце головного інженера експлуатаційно технічного відділу Столярова Ю.М. аудиторія № 1211, розташована у корпусі ДДМА, а також зазначено, що позивач безпосередньо підпорядковується начальнику експлуатаційно технічного відділу Стаховій О.М. (а.с. 81). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.ст.\~11,\~15,\~16 ЦК України\~цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа, яка має право на судовий захист за власним розсудом обирає спосіб захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.ст.3,\~15,\~16 ЦК України\~суд може захисти лише порушене право особи та у визначений\~Цивільним Кодексом України\~спосіб. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З наведеного слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених\~ст. 16 ЦК України\~з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статті статей 15, 16 Цивільного кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності такої сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права (інтересу) відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес і закріплення законом. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. У своїх вимогах позивач просить визнати, що відповідач своїми діями та бездіяльністю порушує відносно [PERSON] трудове законодавство та зобов`язати керівника ДНМУ усунути порушення трудового законодавства, а саме: назву посади, яку позивач займає, привести у відповідність з Класифікатором професій ДК 003:2010, визначити позивачу робоче місце, оснащене необхідними для роботи засобами. При цьому позивач не оскаржує наказ № 79 від 26.02.2020 року «Про внесення змін до структури Донецького національного медичного університету», яким з 02.03.2020 року до структури ДНМУ були внесені зміни, а саме: виведено 1,0 ставки посади головного інженера ректорату та введено 1,0 ставки посади головного інженера експлуатаційно технічного відділу. Фактично позивач не згоден саме з наказом № 79, оскільки його не було ознайомлено з даним наказом та без його згоди, без ознайомлення з наказом позивач був переведений на посаду головного інженера експлуатаційно технічного відділу. Позивач вважає, що якщо наказу про його переведення з посади головного інженера на посаду головного інженера експлуатаційно технічного відділу не було, то за яких обставин позивач був звільнений з посади головного інженера. На цю ж посаду головного інженера позивач повинен був бути поновлений рішенням суду. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачу при звільненні було відомо про існування наказу № 79 від 26.02.2020 року, оскільки відомості про цей наказ зазначені у його трудовій книжці, однак позивач не оскаржував даний наказ, а оскаржував наказ про звільнення його з посади головного інженера експлуатаційно технічного відділу. Рішенням Краматорського міського суду від 23.11.2020 року було поновлено на посаді головного інженера експлуатаційно технічного відділу. Дане рішення набрало законної сили та не оскаржувалось позивачем. Рішення суду виконане відповідачем та наказом від 26.11.2020 року № 11/26/1-п позивача було поновлено на посаді головного інженера експлуатаційно технічного відділу ДНМУ. З даним наказом позивач був ознайомлений 30.11.2020 року, про що свідчить його підпис на наказі. Даний наказ теж не оскаржувався позивачем. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивача поновлено на тій посаді, на яку його поновив суд і посада головного інженера експлуатаційно технічного відділу ДНМУ введена до штатного розпису університету на 2021 рік. Судом встановлено, що у позивача є робоче місце, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Так, наказом № 186 від 30.11.2020 року для організації роботи експлуатаційно технічного відділу наказано обладнати та закріпити за експлуатаційно технічним відділом аудиторію № 1211, яка розташована за адресою: м. Краматорськ, вул. Академічна, 72. Розпорядженням № 209 від 20.01.2021 року було визначено робоче місце головного інженера експлуатаційно технічного відділу Столярова Ю.М. аудиторія № 1211, розташована у корпусі ДДМА, а також зазначено, що позивач безпосередньо підпорядковується начальнику експлуатаційно технічного відділу [PERSON] . З даним розпорядженням позивач був ознайомлений 20.01.2020 року, про що свідчить його підпис на розпорядженні. Підстав вважати,\~що права\~позивача порушені\~відповідачем та\~підлягають захисту\~відсутні,\~тому слід\~дійти до\~висновку про\~відмову в\~задоволенні позовних\~вимог у\~повному обсязі.\~Крім того,\~позивач заявляючи вимогу про визнання дій та бездіяльності, що порушує трудове законодавство та зобов`язання вчинити певні дії, обрав спосіб захисту, який не передбачений законом, не відповідає йому. Обраний позивачем спосіб захисту прав сам собою не призводить до ефективного відновлення порушеного права. З наведеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у позовних вимогах позивача.

Outcome: dismissed