Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Ректор Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний Університет імені Вадима Гетьмана» Лукяненко Д.Г. у серпні 2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з [PERSON] на користь Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний Університет імені Вадима Гетьмана» 15071,80 грн. боргу та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.. Позов обґрунтований тим, що згідно угоди № 295570 від 10.11.2010 р., укладеної між позивачем та відповідачем, відповідно до «Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти», затвердженого постановою КМ України від 16.06.2003 р. №916. Відповідачу було надано цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом підготовки фінанси і кредит на кредитно-економічному факультеті з галузі знань: економіка і підприємництво, денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 11197 грн. 00 коп. на навчальній рік та в сумі 44788 грн. 00 коп. на весь термін навчання. Проте кредитні кошти не повернув. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2019 року було відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за загальними правилами позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно угоди № 295570 від 10.11.2010 р., укладеної між позивачем та відповідачем, відповідно до «Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти», затвердженого постановою КМ України від 16.06.2003 р. №916 (а.с. 7-9). Відповідачу було надано цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом підготовки фінанси і кредит на кредитно-економічному факультеті з галузі знань: економіка і підприємництво, денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 11197 грн. 00 коп. на навчальній рік та в сумі 44788 грн. 00 коп. на весь термін навчання. Відповідач отримав зазначені кошти за угодою на підставі видаткових касових ордерів (а.с. 14-16). Наказом від 25.12.2009 р. №2276-ст його було зараховано студентом І курсу кредитно-економічного факультету з 01.09.2009 р. за рахунок цільового пільгового кредиту для здобуття вищої освіти (а.с. 13). Наказом від 27.06.2013 р. №959-ст його було відраховано, у зв`язку з закінченням навчання з 30.06.2013 р., а тому строк погашення кредиту відповідно до п. 3.3. угоди настав 30.06.2014 р. (а.с. 17). Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. З цих підстав, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 12583,60 грн. та індекс інфляції у розмірі 1072,22 грн. Згідно п. 7.2 Угоди, у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним одержувач кредиту сплачує університет пеню у розмірі подвійної кредитної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми, а тому, стягненню також підлягає і пеня у розмірі 1415,98 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved