Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Служба у справах дітей Сумської міської ради звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2005 р. до 31.10.2006 р. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. 10.06.2014 р. до Служби у справах дітей надійшла інформація від Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 25 про безвідповідальне ставлення матері до навчання та виховання дитини. Під час обстеження за місцем проживання дитини, встановлено, що мати з донькою проживають в 2-х кімнатній квартирі, мають необхідні побутові умови, але матеріальне забезпечення недостатнє. [PERSON] не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати довготривалий час ніде не працює, джерелом існування сім'ї є аліменти батька у розмірі 200 грн. [PERSON] навчається у Сумській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 25 в 5-Б класі, мати не приділяє належної уваги навчанню дівчини, пропуски уроків мотивує тим, що дитина не бажає навчатися, що в сім'ї немає необхідних засобів для існування, але для поліпшення свого становища нічого не робить окрім того, що займається жебракуванням. [PERSON] неодноразово була помічена разом з донькою біля церкви, просила милостиню в той час, коли дитина повинна бути в школі. [PERSON] неодноразово запрошувалась до служби у справах дітей, проводилась попереджувально-роз'яснювальна робота щодо необхідності навчання дитини її розвитку. Питання ухилення батьками від виконання обов'язків з виховання дитини розглядалось 04.11.2014, 02.12.2014, 06.10.2015 року на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини. Мати попереджалась про сумлінне виконання її обов'язків по вихованню, матеріальному та іншому забезпеченню дитини, про наслідки невиконання батьківських обов'язків. Службою у справах дітей подавалось клопотання щодо притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності відповідно до ст. 184 КпАП України. [PERSON] проігнорувала запропоновані вакантні робочі місця, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Батько [PERSON] проживає окремо від сім'ї, самоусунувся від виховання, спілкування з дитиною. У поведінці батьків вбачається повна байдужість до стану здоров'я дитини, її виховання та розвитку. [PERSON] 20.10.2014 р. взята у службі на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків. Сім'я стоїть на обліку у Сумському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.10.2015 р. № 554 малолітня [PERSON] відібрана від матері та 02.11.2015 р. влаштована до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Просили суд відібрати малолітню [PERSON], [INFO], у батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки і піклування Сумської міської ради, стягнути з кожного відповідача аліменти на утримання дитини на її особистий рахунок у розмірі ? частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Сумської міської ради - Максименко О.А. позовні вимоги з наведених підстав підтримала і просила задовольнити. Суду пояснила, що про проблеми в родині службу повідомила школа № 25, ученицею якої була [PERSON]. З 2014 р. родина під соціальним супроводом. Мати безвідповідально ставиться до навчання та виховання дитини. Батько сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 200 грн., мати не працює, не має доходу, разом з дитиною жебракують біля церкви у 2014 році, дитина не відвідує школу. [PERSON] неодноразово викликали на комісію і 02.11.2015 р. прийнято рішення про відібрання дитини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що вона проживає разом з дочкою у належній їй квартирі. Дійсно вона не працювала, оскільки за станом здоров'я їй важко, на їжу і одежу їм вистачає, вона завжди турбувалася щоб дочка була не голодна. Колишній чоловік особливо з дочкою не займався, сплачував аліменти на утримання дитини. Дочка за своїм характером не хоче ходити до школи, тому вона її не заставляє. З директором школи у неї виник конфлікт. До адміністративної відповідальності її не притягували. Такого, що дівчинка знепритомніла - не було. Вона часто ходить до церкви та отримує там продукти, дитина в неї не голодна. Постійно відвідує в центрі дочку, яка проситься додому. За час перебування дитини в центрі вона змінила ставлення до життя, працевлаштувалася, просила дочку повернути їй. Зазначала, що якщо дочці не подобається звичайна школа вона її влаштує в іншу, але дитина буде ходити до школи. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду зазначив, що його донька проживала разом з матір'ю, а він окремо, сплачував аліменти на утримання дочки, на даний час перебуває в центрі зайнятості і аліменти сплачував до 400 грн. на місяць. Про те, що дитину забрали від матері дізнався приблизно через місяць. Має розлади здоров'я, тому за законом не може виховувати дитину, але за час перебування дочки у центрі вирішив для себе більше уваги приділяти дитині, більше брати участь у її вихованні. У судовому засіданні представник Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області Курченко Г.І. позов підтримала і просила задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] потрапила в центр 02.11.2015 р. після її відібрання у матері. Дитина мала надмірну вагу, не мала соціально-побутових навичок згідно віку, навиків одягання, перебувала у обмеженому соціальному просторі. За час перебування центрі у дівчинки виріс рівень соціальної адаптації, стала гуляти з іншими дітьми, проявляти активність. Дитина з задоволенням відвідує школу, піднімає руку, при мамі поводить себе по іншому. Більш вагомим зрушенням та розвитку дитини заважає поведінка [PERSON] За час перебування у центрі реабілітації змінився емоційний стан дівчинки вона стала більш спокійною і розкутою. Вважає, що дитині ще передчасно повертатися до матері. У судовому засіданні представник Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Ланська Ю.М. при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Суду пояснила, що родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом центру. Через матеріальну скруту жінка займалася жебракуванням. [PERSON] неодноразово пропонували роботу, яка відповідачці не підходила. На даний час ситуація змінилася, відповідач працевлаштувалася. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, думку прокурора Рябухи В.В., який позов не підтримав, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 3 ст. 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Частиною 1 ст. 170 та пунктами 2-5 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, коли: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 16 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено наступні обставини. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Адміністрація КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 25 зверталася листами від 29.09.2014 р. №01-26/255 та 20.10.2014 р. № 01-26/272 до Служби у справах дітей щодо дієвого впливу на родину [PERSON]. Підставою звернення було недостатнє матеріальне забезпечення, пропуски дитиною занять (а.с. 50, 52, 53). 07.11.2014 р. [PERSON] на ім'я начальника Служби у справах дітей дала зобов'язання працевлаштуватися в листопаді 2014 р. на роботу, попереджена про обов'язкове навчання дитини, не втягувати дитину в жебракування (а.с. 48). З Витягу з протоколу № 11 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Сумської міської ради від 04.11.2014 р. вбачається, що [PERSON] рекомендовано вирішити питання працевлаштування, попереджено про адміністративну відповідальність в разі неналежного виконання батьківських обов'язків та кримінальну відповідальність за примушення малолітньої до жебракування (а.с. 49). Листом від 25.09.2015 р. адміністрація КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 25 звернулася листом від 25.09.2015 р. № 01-26/184 до Служби у справах дітей щодо дієвого впливу на родину [PERSON]. Зі слів матері 10.09.2015 р. [PERSON] знепритомніла вдома від голоду. [PERSON] неодноразово зверталася до батьківського колективу школи за допомогою, але їй відмовили, оскільки неодноразово вже допомагали. [PERSON] мотивує пропуски уроків тим, що дитина не бажає навчатися, у сім'ї немає необхідних засобів для існування. На роботу влаштуватися не може, оскільки ні з ким залишати дитину (а.с. 45). Згідно Характеристики, наданої КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 25 [PERSON] спокійна, врівноважена, скромна та сором'язлива. Спілкується з учнями із задоволенням, але сама ініціативи не проявляє, друзів не має, інтерес до навчальної діяльності відсутній, пропускає уроки без поважної причини. За 9 місяців навчання в 4 класі була присутня тільки 3 місяці. В 5 класі була за 2 місяці три дні. Домашні завдання не виконуються систематично (а.с. 44). 20.10.2015 р. Виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення № 554 «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері», яким вирішено Службі у справах дітей, управлінню охорони здоров'я відібрати малолітню [PERSON], [INFO], із сім'ї її матері, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини. Влаштовано малолітню [PERSON], [INFO] до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с. 7, 8). 02.11.2015 р. малолітню [PERSON], [INFO] прийнято до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, що підтверджується Актом прийому дитини до центру (а.с. 43). 30.11.2015 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Сумської міської ради ухвалено рішення про попередження [PERSON] про недопустимість чинення перешкод у проведенні Сумським центром соціально-психологічної реабілітації дітей області корекційних заходів, спрямованих на заповнення прогалин в знаннях дитини та соціалізацію [PERSON]; Сумському міському центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - взяти родину [PERSON] під соціальний супровід (а.с. 42). Відповідач [PERSON] на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, що підтверджується довідками Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру та Сумського обласного психоневрологічного диспансеру (а.с. 23, 24). Відповідно до Характеристики з місця реєстрації, наданої ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» від 14.12.2015 р. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило (а.с. 27). З 23.03.2016 р. [PERSON] працює на ПАТ «Суми-Авто» на посаді мийник-прибиральник рухомого складу, що підтверджується довідкою ПАТ «Суми-Авто» № 82 від 28.03.2016 р. (а.с. 101). Відповідач [PERSON] з 28.09.2015 р. перебуває на обліку у Сумському міському центрі зайнятості як безробітний; перебуває на Д обліку в психіатричному диспансері з 2002 р. з приводу хронічного психічного захворювання (а.с. 39, 40, 47). З психолого-педагогічної характеристики вихованки Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області [PERSON] вбачається, що дитина мала дуже низький рівень соціальної адаптації. В процесі соціалізації дитини проявляється позитивна динаміка. Дівчинка пробує себе у нових видах діяльності, самовиражається у творчості, стає більш розкутою та умілою. Психологічна служба вважає, що більш вагомим зрушенням та розвитку дитини заважає поведінка матері (а.с. 75-76, 77). З інформації щодо соціального супроводу сім'ї [PERSON] Сумський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в рамках здійснення соціального супроводу з [PERSON] узгоджений план супроводу. [PERSON] надавалися наявні вакансії, які їй не підійшли (а.с. 78). На даний час відповідачі відвідують дочку [PERSON] у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, бажають забрати її додому. Допитана судом як свідок [PERSON] - соціальний педагог школи № 25 суду пояснила, що [PERSON] не відвідує школу без поважних причин, внаслідок чого вони зверталися до Служби у справах дітей. Вона особисто з директором бачили дитину разом з матір'ю, як останні стояли біля Пантелеймонівського храму жебракували. Допитаний за клопотанням відповідача [PERSON] як свідок [PERSON] - представник Всеукраїнської громадської організації «Батьківський комітет України» в Сумській області пояснив, що він дізнався про проблеми в родині [PERSON] і почав чим міг допомагати, в тому числі надавав правову допомогу, відвідували дитину в центрі. Вважає, що необхідності відбирати дитину від матері не має, їх організація чим зможе буде допомагати родині. Свідок [PERSON] суду пояснили, що вона як учасник організації «Батьківський комітет України» дізнавшись про проблеми в родині [PERSON] намагалася допомогти, спілкувалася з [PERSON] Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у пунктах 47- 52 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 р. (заява N 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. За практикою Європейського суду з прав людини, сам факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К. А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що за зверненнями адміністрації школи, ученицею якої є малолітня [PERSON], [INFO], дитину відібрано у матері - [PERSON], при цьому батько родини проживає окремо і сплачує на утримання дочки аліменти. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 554 «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері» від 20.10.2015 р. відібрано малолітню [PERSON], із сім'ї її матері, [PERSON], у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини. Передумовою прийняття такого рішення було звернення адміністрації школи, де навчається дівчинка. 02.11.2015 р. дитину прийнято до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, де вона перебуває на час розгляду справи в суді. Саме на батьків покладено обов'язок забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Дійсно малолітня дочка відповідачів [PERSON] мала пропуски занять у школі без поважних причин, що свідчить про невиконання в повній мірі батьками [PERSON] та [PERSON] обов'язку забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Проте, невиконання цього обов'язку не є самостійною підставою для відібрання дитини. На виконання ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України письмовий висновок щодо розв'язання спору Службою у справах дітей як органом опіки та піклування суду не надано. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що існувала реальна загроза життю та здоров'ю малолітньої [PERSON]. Підставою звернень адміністрації школи № 25 до служби у справах дітей були пропуски дитиною занять у школі, звернення [PERSON] до батьківського колективу школи за допомогою, на що їй відмовляли, небажання матері працевлаштуватися. Позивачем не надано достатніх доказів про те, що матеріально-побутові умови дитини та ставлення відповідача [PERSON] до виховання дочки були справді небезпечними для її життя і здоров'я. Доказів, що [PERSON] саме примушувала дочку до жебракування також суду не надано. Після поміщення дитини до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області відповідачі [PERSON] та [PERSON] усвідомили те, що сталося, про що свідчить їх поведінка після відібрання дитини та останні зазначили в суді. Так, відповідач [PERSON] за час розгляду справи працевлаштувалася, змінила ставлення до батьківського обов'язку щодо забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що виняткових обставин в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» які б давали підстави дійти висновку про необхідність розлучення малолітньої [PERSON], [INFO] з батьками - [PERSON] та [PERSON] і що це буде відповідати саме інтересам дитини - під час розгляду справи не встановлено. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити, а малолітню [PERSON], [INFO] відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід повернути матері - [PERSON]

Outcome: dismissed