Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 21.01.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.02.2019 року вона купила будинок [ADDRESS] у [PERSON] , яка діяла від імені дочки - власниці будинку [PERSON] та стала власником цього будинку.На час купівлі-продажу в будинку була зареєстрована бувший власник цього будинку - [PERSON] . Під час укладення договору купівлі-продажу представник [PERSON] пообіцяла, що дочка зніметься з реєстрації через рік, коли приїде в Україну, але до цього часу [PERSON] зареєстрована в її будинку і не бажає прибути в Україну для вирішення питання про зняття з реєстрації, так як приїзд в Україну обійдеться їй дорожче, чим оплата за суд. Їй відомо, що Відповідачка фактично проживає в Португалії, але фактичне місце проживання відповідачки мені невідоме. В даний час вона бажає продати вказаний будинок, за реєстрація попереднього власника, який фактично не проживає у її будинку, не бере участі у його утриманні, спричиняє їй певні незручності при розпорядженні її майном. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справищо підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що відповідач особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, а також відповідач був повідомлений про розгляд справишляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.01.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення. У суді встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М. під реєстраційним № 402 та зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується копією витягу №156404459 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2019 року вона є власницею квартири [ADDRESS] ( а.с.7-8) Згідно акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Білозерською А.В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована , але не проживає протягом трьох років за адресою [ADDRESS] . Наразі перебував Португалії (а.с.12). Відповідно до будинкової книги [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.9-11). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового КодексуУРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першоюстатті 383ЦК України та статтею 150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: позивачем не надано жодного доказу набуття права власності на будинок по [ADDRESS] . Крім того відповідно до договору купівлі -продажу позивач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , з акту депутата вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована але не проживає в квартирі [ADDRESS] також згідно будинкової книги [PERSON] зареєстрована по тій же адресі - [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на викладені вище обставини справи суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останнього не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed