Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 28.07.2020 та 29.10.2020 надано змінену позовну заяву, представник позивача [PERSON] адвокат Амельчишин О.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, якою просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме: на глинобитний будинок [ADDRESS] » загальною площею 45,4 м?, житловою площею 21,3 м?, дерев`яний гараж «Г», в одну доску вбиральню «Д», паркан № [NUMBER] , ворота № [NUMBER] , та на земельну ділянку площею 0,1127 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, для повного та об`єктивного розгляду справи просив витребувати з КП «Бюро технічної інвентаризації» ДОР» договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного в 1997 році між продавцем [PERSON] та новим власником, та з Шостої криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи №692/2009 від 05.10.2019, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує, що [INFO] помер її брат, [PERSON] , [INFO] . На момент смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав у будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою 05.10.2009 заведена спадкова справа №48223509. Після смерті брата, [PERSON] , відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 45,4 м?, житловою площею 21,3 м?, дерев`яний гараж «Г», в одну доску вбиральню «Д», паркан №І, ворота №2, що розташовані на земельній ділянці площею 1000 м?, що належало померлому на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.1997, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растєгаєвим В.М., та зареєстровано 03.07.1997 в КП «КБТІ» ДОР в реєстраційній книзі за №145, стор. 135, запис №31848. Позивач зазначає, що вказане спадкове майно було придбане спадкодавцем під час перебування з 02.08.1991 у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 17.08.1998, однак за власні кошти, які він отримав від продажу 23.09.1997 свого особистого майна, а саме квартири [ADDRESS] , та у якій він був зареєстрований з 19.06.1973 по 23.09.1997. Спадкоємцем після смерті [PERSON] була його мати, [PERSON] , за заявою якої була відкрита спадкова справа, але свідоцтво про право на спадщину отримано нею не було, оскільки [INFO] вона померла. 21.06.2019 [PERSON] , яка діяла в інтересах позивача, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вище вказане спадкове майно, та 21.06.2019 державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкове майно було придбане спадкодавцем [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , яким як чоловіку та дружині належить шлюбна доля у вищезазначеному спадковому майні. Також зазначає, що вона вступила у фактичне володіння та управління будинком, користується ним та присадибною земельною ділянкою, проте не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на будинок, так як спадкодавець [PERSON] , котра була спадкоємицею першої черги за померлим сином [PERSON] за життя не виготовила технічний паспорт на будинок, і не отримала на нього свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Заяви, клопотання учасників справи. Постановою КМ України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 р. № 1236 (зі змінами), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021 р. на території України карантин, продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не надала заперечень щодо заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві, також додатково надала письмові пояснення, в яких вказує, що померлий спадкодавець [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем з 02.08.1991 по 17.08.1998. Під час шлюбу він продає своє власне житлове майно, та за отримані гроші, менше ніж через 3 роки, купує земельну ділянку з хатою-мазанкою в аварійному стані, яка на момент купівлі була не придатна для життя в холодну пору року. На даний час, спадкове майно хата-мазанка взагалі у непридатному стані для життя, тільки під знесення. Також зазначає, що [PERSON] хотів купити спадкове майно, яке знаходиться за адресою по [ADDRESS] , але у попереднього власника не було грошей на виготовлення документів, а саме акту на встановлення меж земельної ділянки та її плану, які необхідні були для угоди, тому [PERSON] продав дошлюбне власне майно, з метою отримання коштів для виготовлення всіх необхідних документів та на саму угоду. Померлий був зареєстрований у особистому майні, а саме по [ADDRESS] , навіть після її продажу, і тільки після купівлі спадкового майна був виписаний з квартири, та відразу прописаний у хаті за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно повернутих за закінченням терміну зберігання поштових повідомлень, а.с. 76-77, 94-95, 98-99, 120-121, а також за допомогою оголошень про виклик відповідача, які були опубліковані 06.11.2020, 29.12.2020, 28.01.2021, 11.02.2021, 05.03.2021 та 08.04.2021 на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, а.с. 67, 90, 104, 111, 117, 123, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавала. Третя особа державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду 09.04.2021 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Оскільки позивачем подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач не скористалася своїм правом подачі відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладення судового засідання від неї не надійшло, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 10-30 год. 16.11.2020, за правилами загального позовного провадження. 16.11.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення підготовчого засідання на 10-00 год. 10.12.2020, за клопотанням представника позивача, адвоката Амельчишин О.В. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його зайнятістю в Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу по кримінальному провадженню. 10.12.2020 справу знято з розгляду до 12-00 год. 29.12.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 29.12.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12-00 год. 28.01.2021. 28.01.2021 справу знято з розгляду до 12-00 год. 11.02.2021, у зв`язку із зайнятістю судді в кримінальній справі. В судовому засіданні 11.02.2021 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 05.03.2021, для належного повідомлення відповідача. 05.03.2021 справу знято з розгляду до 11-00 год. 08.04.2021, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні, а саме перебування судді в нарадчій кімнаті по справі №215/419/18. В судовому засіданні 08.04.2021 справу відкладено на 10-30 год. 15.04.2021, для виклику сторін. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 15.04.2021 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1879, [INFO] народилася [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: мати [PERSON] (а.с. 36). 20.06.1986 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Тернівському районному відділі РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №409, який було розірвано 01.03.1990 (а.с. 32, 33). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.04.2009 Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №596 (а.с. 34 зворот). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 03.09.1994, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-В22, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за 30000000 карб. (а.с. 129). Згідно паспорта громадянина України [PERSON] , у відомостях про сімейний стан зазначено, що з 02.08.1991 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1959 року народження, який був розірваний 17.08.1998 (а.с. 35 зворот). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02.07.1997, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растєгаєвим В.М., та зареєстрованого 03.07.1997 в КП «КБТІ» ДОР в реєстраційній книзі за №145, стор. 135, запис №31848, [PERSON] купив глинобитний жилий будинок «А-І», загальною площею 45,4 м?, житловою площею 21,3 м?, дерев`яний гараж «Г», в одну доску вбиральню «Д», паркан №І, ворота №2, що знаходиться в [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці площею 1000 м?. Вартість житлового будинку, згідно умов договору була визначена за 5491 грн. (а.с.38). Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , з 19.06.1973 по 23.09.1997 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Відповідно до довідки №2272 від 13.06.2019, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.09.1997, та знятий з реєстрації 13.06.2019, у зв`язку зі смертю. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований один (а.с. 136). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.01.2014 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №53 (а.с. 37). Постановою від 21.06.2019, державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В., відмовлено заявниці [PERSON] представниці спадкоємиці [PERSON] в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки спадковий житловий будинок та земельна ділянка були придбані померлим за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано, а відтак повинна бути виділена шлюбна доля за нею та за померлим для подальшого відокремлення обсягу спадкового мана, яке підлягає спадкуванню (а.с. 30). На ухвалу суду від 02.11.2020, Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою 24.12.2020 надано копію спадкової справи щодо спадщини [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до якої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була відкрита спадкова справа №692/2009, за заявою, про прийняття спадщини, сестри померлого [PERSON] . Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися та відсутні (а.с. 131-142). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03.09.1994, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-В22, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за 30000000 карб. (а.с. ). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.04.2009 Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №596 (а.с. 34 зворот). Згідно паспорта громадянина України [PERSON] , у відомостях про сімейний стан зазначено, що з 02.08.1991 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1959 року народження, який був розірваний 17.08.1998 (а.с. 35 зворот). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02.07.1997, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растєгаєвим В.М., та зареєстрованого 03.07.1997 в КП «КБТІ» ДОР в реєстраційній книзі за №145, стор. 135, запис №31848, [PERSON] купив глинобитний жилий будинок «А-І», загальною площею 45,4 м?, житловою площею 21,3 м?, дерев`яний гараж «Г», в одну доску вбиральню «Д», паркан №І, ворота №2, що знаходиться в [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 1000 м?. Вартість житлового будинку та земельної ділянки, згідно умов договору становить 5491 грн. (а.с.38). Згідно пункту 1 розділу VІІ «Прикінцеві положення» СК України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, яка була чинною на час набуття [PERSON] права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного суду України №16 від 12.06.1998 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» суд зазначив, «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС)». Аналогічні норми передбачені і п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів, подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ від 05.04.2017 року справа №6399цс17 та постанові Верховного Суду від 18.06.2018 року № 61-1935св18. Положеннями ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не забороненого законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права. Також, після проголошення незалежності у серпні 1991 року на виконання постанови Президії Верховної Ради України «Про введення в обіг на території республіки купонів багаторазового використання» від 9 вересня 1991 року Національний банк України ввів в обіг купони багаторазового використання з 10 січня 1992 року (купоно-карбованці). Відповідно до Указу Президента України № 762/96 від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні», встановлено, що українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Так, померлий [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за 30000000 карб., що відповідно до Указу Президента України № 762/96 від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні», у перерахунку на гривню складає 300 грн. Також,\~судом встановлено,що\~спірне домовлодіння разом з земельною ділянкою було придбано у 1997 році за 5491 грн., а квартиру [PERSON] продав у 1994 році за 300 грн., тобто різниця продажу та вартості майна є значною, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів походження грошових коштів на придбання спірного домоволодіння [PERSON] саме за 5491 грн. Також, між продажем квартири та придбанням домоволодіння минуло понад три роки, та за цей проміжок часу [PERSON] мав можливість витратити кошти отримані від продажу квартири на інші потреби. Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів пидбання спірного домоволодіння саме за кошти [PERSON] , не надано доказів походження цих коштів, тому суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки було придбано в період перебування останніх у шлюбі. Також, відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] розпорядження з приводу спадкового майна не здійснив, що підтверджується копією спадкової справи № 692/2009 заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.131-142). Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його, та батьки. На час смерті спадкодавця [PERSON] , яка сталася [INFO] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, тому колишня дружина померлого, яка є відповідачем по справі не є спадкоємицею першої черги за законом в розумінні ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З копії спадкової справи № 692/2009 заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 131-142)\~вбачається,\~що 21.06.2019,\~із заявою\~про прийняття\~спадщини після\~його смерті,\~звернулася його\~рідна сестра\~позивач по\~справі,\~ [PERSON] ,\~від імені\~якої діяла [PERSON] .. Крім неї до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи,\~що позивач\~має труднощі\~з прийняттям\~спадщини у\~нотаріальній конторі,\~оскільки постановою\~нотаріуса у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~їй було\~відмовлено ,\~також врахувавши\~обставини справи\~та аналізуючи\~викладені норми\~права, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , до складу якого входить житловий будинку «А-І», загальною площею 45,4 м?, житловою площею 21,3 м?, дерев`яний гараж «Г», в одну доску вбиральню «Д», паркан №І, ворота №2, та яке розташоване на земельній ділянці площею 1000 м?, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 1000 м?, яка розташована по [ADDRESS] , як за спадкоємицею другої черги за законом, після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, від сплати яких звільнена позивач, необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі\~ст.ст.\~60,\~57\~СК України,\~ст.ст.\~328,\~392,\~1216-1218,\~1220,\~1258,\~1261\~ЦК України,\~

Outcome: partial