Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] подала 10.02.2020 до Кіцманського районного суду Чернівецької області позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.1-12). Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між ними із відповідачем 24 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу, за час спільного проживання [INFO] , у них народилася донька - [PERSON] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними постійно виникали сварки, відсутнє взаєморозуміння. З лютого 2019 року подружні стосунки між ними припинені, а тому сім`я існує лише формально. За таких обставин просить розірвати шлюб. Крім того, вказує на те, що вони дійшли згоди про місце проживання доньки, яка залишилася проживати разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Оскільки відповідач на даний час офіційно не працює, має мінливий непостійний дохід, вважає, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу та сплачувати на її користь на утримання доньки [PERSON] , аліменти щомісячно, у твердій грошовій сумі в розмірі 1779 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання заяви і до досягнення повноліття їх донькою. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Рух справи у суді, заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2020 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 02 березня 2020 року (а.с.14). 02 березня 2020 року підготовче засідання по справі, у зв`язку із неявкою учасників судового провадження, не відбулося та відкладено на 16 березня 2020 року (а.с.18). 16 березня 2020 року за клопотанням представника позивача - адвоката Мандзюка В.Б. підготовче засідання відкладено на 13 квітня 2020 року (а.с. 21-23). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 травня 2020 року (а.с.25). 04 травня 2020 року судове засідання у вказаній справі відкладено за клопотанням представника позивача Мандзюка В.Б. у зв`язку із введеним каратниномна 12 травня 2020 року (а.с.28-29). 12 травня 2020 року судове засідання за клопотанням відповідача [PERSON] через запроваджений карантин на території України, судове засідання відкладено на 03 червня 2020 року (а.с.30, 32). У судове засідання 03 червня 2020 року позивач [PERSON] та її представник Мандзюк В.Б. не з`явилися, однак через канцелярію 12.05.2020 року позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.31). Від представника Мандзюка В.Б. 03.06.2020 на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Після розірвання шлюбу просить прізвище позивачки залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання 03.06.2020 не з`явився, однак скерував поштою до суду 25.05.2020 заяву, в якій визнав позов [PERSON] в повному обсязі. Погодився на розлучення та щодо сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Наслідки визнання позову йому відомі. Просив справу розглянути за його відсутності (а.с.34-37). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) 24 червня 2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано 24 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 953, і що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 червня 2015 року (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 2015 року, [PERSON] народилася [INFO] , а батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що [PERSON] , 1992 року народження зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Її сім`я складається із батька - [PERSON] , 1968 р.н., матері [PERSON] 1942 р.н. та дочки - [PERSON] , 2015 р.н. (а.с.21). Суду також надано копії витягу з медичної карти стаціонарного хворого № [NUMBER] та епікризів медичної карти стаціонарного хворого № [NUMBER] та № [NUMBER] , які містять дані щодо стану здоров`я та лікування [PERSON] а також дані її лабораторних та інших методів обстежень (а.с.9-11). Спору про поділ майна сторони не заявляють. Питання про визначення місця проживання дитини на розгляд суду не ставлять. Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Що стосується позову в частині розірвання шлюбу, то судом встановлено, що з врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Крім того, судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві та визнанням позову відповідачем, а тому суд вважає за таких умов, що шлюб може бути розірвано. Що стосується позовних вимог в частині вирішення питання про стягнення аліментів, то суд в даному випадку враховує факт проживання дитини з матір`ю; вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим, відсутність інших утриманців, те, що утримання дитини є обов`язком обох батьків, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача, підлягають до задоволення, у зв`язку із їх повним визнанням відповідачем, а тому з відповідача слід стягувати з аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки - [PERSON] в твердій грошовій сумі (беручи до уваги відсутність постійного заробітку відповідача) в розмірі 1779 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня її утримання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 10.02.2020. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Питання щодо стягнення понесених судових витрат з відповідача позивач не заявляє. Разом із тим, у зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved