Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 24.06.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодженням його здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання ним трудових обов`язків у розмірі 200 000 грн. Вказує, що він пропрацював з 18.07.1995 по 15.02.2019 на різних посадах ПрАТ «ПівнГЗК», а саме: машиністом конвеєра та дробильником, які характеризуються перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. 15.02.2019 позивач звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 11.02.2020 йому було встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема першої-другої стадії), група В. ЛНН другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого-другого ступеня (з легким зниженням слуху). Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 20.03.2020, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача дробильником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №2, виконував роботи з ведення процесу дроблення сировини на дробарках, спостереження за технічним станом устаткування та його масло-господарством, огляд і очищення обладнання, спостереження за рівномірним надходженням і розподілом сировини та матеріалів на дробарки, прибирання просипу в зоні обслуговування. Внаслідок недосконалості в роботі вентиляції та технології дроблення руд, умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням та впливом підвищених концентрацій аерозолю переважено фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму. За висновком МСЕК від 16.06.2020 позивачу первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 200 000 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 14.07.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому за таких умов праці відповідач надавав [PERSON] встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Також зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Крім того вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Доценко Т.Ю. в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 12-00 год. 28.07.2020. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 18.07.1995 по 15.02.2019 працював у ПрАТ «ПівнГЗК» за спеціальностями: машиніст конвеєра, дробильник виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №2, загальний стаж роботи позивача 30 років 08 місяців, з них: 21 рік 09 місяців за професією, та 23 роки 06 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 23-26). 20.03.202 актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема першої-другої стадії), група В. ЛНН другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого-другого ступеня (з легким зниженням слуху), що також підтверджується виписками-епікрізами (а.с. 6-10, 12-19). Умови праці дробильника дробильної фабрики №2 [PERSON] відносяться: за вмістом пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками мікроклімату до 3 класу 4 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості, загальна оцінка умов праці відноситься до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Відповідно до п. п. 16, 17, 19 Акту розслідування, причиною виникнення хронічних професійних захворюваннях від 20 березня 2020 року, [PERSON] , працюючи на підприємстві відповідача дробильником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №2, виконував роботи з ведення процесу дроблення сировини на дробарках, спостереження за технічним станом устаткування та його масло-господарством, огляд і очищення обладнання, спостереження за рівномірним надходженням і розподілом сировини та матеріалів на дробарки, прибирання просипу в зоні обслуговування. Внаслідок недосконалості в роботі вентиляції та технології дроблення руд, умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням та впливом підвищених концентрацій аерозолю переважено фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму, а саме перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремію діоксиду кристалічного (SіО2) від 10% до 70% в 2,6 рази (5,2 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3), перевищення еквівалентного рівня шуму на 9дБА (89 дБА при ГДР 80 дБА). З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується [PERSON] , в.о. генерального директора ПрАТ «ПівнГЗК»: дотримуватись основних вимог в організації технологічних процесів та експлуатації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації обладнання виробничих операції; непереривності виробничих процесів: фізіологічного обґрунтування при обладнанні робочих місць згідно вимог Правил охорони праці під час дроблення і сортування, збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентратів, затвердженими Наказом Міністерства соціальної політики України №704 від 15.05.2018; підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням і використання працюючими ЗІЗ органів дихання та інших засобів індивідуального захисту; інформувати Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про вжиття запропонованих заходів. Враховуючи роботу [PERSON] на підприємстві відповідача впродовж 23 років 06 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 6-10). Довідкою МСЕК від 16.06.2020 позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з переоглядом 01.06.2022, з яких: 20 % - ХОЗЛ, 5% по туговухості, за висновком якої він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 11). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.03.2020, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що позивач пропрацював 23 років 06 місяців на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів на ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с.6-10), показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремію діоксиду кристалічного (SіО2) від 10% до 70% в 2,6 рази (5,2 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3), перевищення еквівалентного рівня шуму на 9дБА (89 дБА при ГДР 80 дБА). Шкідливі умови праці дробильника дробильної фабрики №2 [PERSON] відносяться: за вмістом пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками мікроклімату до 3 класу 4 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості, загальна оцінка умов праці відноситься до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Оскільки [PERSON] працював більше 23 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо, рекомендовано згідно п. 18 акту [PERSON] , в.о. генерального директора ПрАТ «ПівнГЗК»: дотримуватись основних вимог в організації технологічних процесів та експлуатації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації обладнання виробничих операції; непереривності виробничих процесів: фізіологічного обґрунтування при обладнанні робочих місць згідно вимог Правил охорони праці під час дроблення і сортування, збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентратів, затвердженими Наказом Міністерства соціальної політики України №704 від 15.05.2018; підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням і використання працюючими ЗІЗ органів дихання та інших засобів індивідуального захисту; інформувати Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про вжиття запропонованих заходів. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 23 роки в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 25 %, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 37 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним, при частковому задоволенні позову, слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. на користь держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial