Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Військова частина [NUMBER] (позивач) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому, просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуте майно в сумі 6\~062,20 грн та судові витрати в розмірі 1\~921,00 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 01.07.2015 наказом командира військової частини-польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) №148 [PERSON] зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону. 30.12.2016 о 08.30 год під час проведення перевірки наявності особового складу виявлено його відсутність на службі (не прибув із щорічної основної відпустки). Після використання щорічної основної відпустки, перебував поза місцем проходження військової служби понад 10 діб та використовував службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 23.01.2017 наказом командира військової частини-польова пошта [NUMBER] №130 виплата грошового забезпечення рядовому [PERSON] призупинена з 30.12.2016. Рядовий [PERSON] прибув до військової частини [NUMBER] 16.02.2017 та приступив до виконання службових обов`язків. Разом з тим, починаючи з 11 дня самовільного залишення частини (10 січня 2017 року) і до дня призупинення виплати грошового забезпечення (23 січня 2017) відповідачу виплачено грошове забезпечення розмір якого складає 6\~062,20 грн. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 09.03.2017 №15-РС рядового [PERSON] звільнено з військової служби в запас та наказом №51 від 09.03.2017 виключено зі списків особового складу частини. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед військовою частиною в сумі 6\~062,20 грн, яку відшкодувати у добровільному порядку відповідач відмовився. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Представник позивача подав заяви про розгляд справи за його відсутності та проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.65, 75, 81). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.55-56). Ухвалою судового засідання від 30.10.2020 відкладено розгляд справи (а.с.59). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/2220/18 відповідача [PERSON] (а.с.62, 63, 64). Ухвалою судового засідання від 01.03.2021 постановлено витребувати з військової частини [NUMBER] належним чином завірену копію наказу про зарахування до списків особового складу частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) №148 [PERSON] (а.с.70-71). Ухвалою від 10.03.2021 доручено Яворівському районному суду забезпечити проведення у судовому засіданні відеоконференції (а.с.77). Ухвалою судового засідання від 26.05.2021 постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.86). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Солдата [PERSON] , призначеного наказом командувача Сухопутних військ збройних Сил України (по особовому складу) від 23.02.2016 №23-РС на посаду навідника танкового взводу танкової роти танкового батальйону, який прибув із військової частини польова пошта [NUMBER] село Старичі Яворівського району Львівської області, з 04.03.2016 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу танкового батальйону. Ці обставини підтверджуються витягом з наказу №52 від 04.03.2016 (а.с.76, 82) Наказом Командира військової частини польова пошта [NUMBER] №130 від 23.01.2017 встановлено, що навідник 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини [PERSON] не прибув з відпустки, тому вважається безпідставно відсутнім з 30.12.2016. На [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана», йому призупинена виплата грошового забезпечення з 30.12.2016, позбавлено премії в повному обсязі та додаткової грошової винагороди за грудень 2016 року (а.с.4-5, 31-33). Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини польова пошта [NUMBER] №51 від 09.03.2017, рядового [PERSON] , який перебуває в розпорядженні командира військової частини, звільнено наказом Командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 09.03.2017 №15-РС у запас за пунктом «с» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського складу у разі невиконання службових обов`язків). З 09.03.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.11, 39). В аудиторському звіту №234/5/19 від 25.05.2018 про результати проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності в/ч [NUMBER] за період з 01.07.2016 по 30.04.2018 встановлено, що рядового [PERSON] на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.01.2017 №130 за самовільне залишення частини позбавлено премії ЩГВ (60%) за грудень 2016 року в повному обсязі, а також оголошено ДС «сувору догану». З 30.12.2016 рядового [PERSON] оголошено СЗЧ. Згідно РВ №1/1/1-12 за грудень 2016 року рядовому [PERSON] виплачена премія ЩГВ за грудень 2016 в повному розмірі, що призвело до переплати грошового забезпечення на загальну суму 6\~052,20 грн, що з урахуванням ЄСВ (22%) 7\~383,69 грн (а.с.6-9, 34-37). Згідно з відомостями переплат військовослужбовців в/ч [NUMBER] , які перебували на службі в нетверезому стані або самовільно залишили частину протягом ІІ кварталу 2016 та 2017 року, [PERSON] самовільно залишив частину в 2016 році сума разом 7\~383,68 грн, відшкодовано 1\~331,48 грн, залишок невідшкодованих виплат 6\~052,20 грн (а.с.10, 38). Відповідно до довідки від 14.12.2018 №9308, військова частина польова пошта [NUMBER] перейшла на умовне найменування «військова частина [NUMBER] » (а.с.12, 46). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, набуттям відповідачем майна. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція). Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша). Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга). Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Водночас, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, інше майно, якщо це встановлено законом, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З огляду на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, у пункті 71 якого ЄСПЛ зазначив, що Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Так, відповідно до пункту 34.4. військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що солдата [PERSON] з 04.03.2016 зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] (яка перейшла на умовне найменування військова частина [NUMBER] ) та на всі види забезпечення, допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу танкового батальйону. [PERSON] у період часу з 30.12.2016 по 16.02.2017 був відсутній за місцем несення служби, самовільно покинувши розташування військової частини в умовах особливого періоду. 23.01.2017 наказом командира військової частини-польова пошта [NUMBER] №130 виплата грошового забезпечення рядовому [PERSON] призупинена з 30.12.2016. Однак, за період з 10.01.2017 і до дня призупинення виплати грошового забезпечення рядовому [PERSON] виплачено грошове забезпечення у розмірі 6\~062,20 грн. Надаючи оцінку аргументам позивача суд зауважує, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зважає на правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №367/6344/16-ц, згідно з яким набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Так, аналізуючи обставини справи суд звертає увагу на те, що позивач, будучи роботодавцем відповідача, при нарахуванні останньому грошового забезпечення як військовослужбовцю за час його тимчасової відсутності повинен був, в силу вимог пункту 34.4. Інструкції (чинної на той час), призупинити виплату відповідного грошового забезпечення, однак цього не виконав. При цьому, суд зазначає, що в силу вимог цієї норми Інструкції виконати такі дії було обов`язком позивача, а не його правом. Також, суд зауважує, що доказів, які б відповідали критеріям належності і допустимості, і встановлювали, що була допущена рахункова помилка з боку позивача або до зазначеної вище виплати призвели недобросовісні дії відповідача, суду не надано. Таким чином, позивач не виконав покладеного на нього обов`язку та своєчасно не призупинив відповідачу виплату грошового забезпечення, і такі дії позивача не пов`язані з рахунковою помилкою чи недобросовісними діями відповідача. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed