Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 грудня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що 23 липня 2020 року він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США, та визначили гривневий еквівалент даної суми у розмірі 97 650 грн., які останній зобов`язався повернути 23 серпня 2020 року, про що складено розписку. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти по теперішній час добровільно не повернув, тому позивач просив суд стягнути на його користь 97 650 грн. боргу. З огляду на те, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення отриманих коштів, позивач пославшись на ст. 625 ЦК України просив стягнути на його користь 3% річних в розмірі 792,41 грн. та понесені судові витрати. (а.с.1-3). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 грудня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.19). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.20). До суду 12 січня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.21). Ухвалою судді від 18 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а.с.22-23). Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглядати справу без її участі (а.с.36). Відповідач в судове засідання втретє не з`явився, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 23 липня 2020 року [PERSON] було складено розписку про отримання від [PERSON] 3 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 97 650 грн. які зобов`язався повернути до 23 серпня 2020 року (а.с.8). Однак, у встановлений термін кошти повернуті не були. Позивач пославшись на прострочення виконання зобов`язання просив стягнути 3 % річних в розмірі 792,41 грн. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладено і в Постанові ВП ВС у справі № 464/3970/16-ц від 16 січня 2019 року. З наданої копії розписки судом встановлено, що [PERSON] отримавши у борг 23 липня 2020 року 3 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 97 650 грн. від [PERSON] зобов`язався їх повернути 23 серпня 2020 року, однак оригінал розписки позивачем суду надано не було, а отже позивачем не надано належних доказів на підтвердження невиконання зобов`язання боржником. Тобто, на момент розгляду справи суду не надано оригіналу розписки від 23 липня 2020 року. За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з відсутністю у позивача та ненаданням оригіналу розписки від 23 липня 2020 року, останнім не доведено наявність невиконаного відповідачами обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed