Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в задоволенні позову було відмовлено. Дане рішення оскаржено ПАТ «Державний ощадний банк України» в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 липня 2016 року дана справа повернута до Мукачівського міськрайонного суду для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. Як зазначено в ухвалі суду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатського обласного управління при подачі позову сплатив судовий збір не в повному обсязі. Зокрема, ПАТ «Державний ощадний банк України» при зверненні до суду з позовом повинен був оплатити судовий збір в сумі 26909, 45 грн., однак було оплачено тільки 1378 грн., тобто недоплачено 25531,45 грн. В звязку з цим суд апеляційної інстанції повернув цивільну справу для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили. Суд проводить розгляд заяви за відсутності сторін, що відповідає вимогам ч.3 ст. 220 ЦПК України. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 вересня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 72809, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 960\~000,00 гривень зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 17,5 відсотків річних, на строк до 27 вересня 2017 року. 10 жовтня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно якої було змінено розмір відсоткової ставки з 17,5% річних на 18% річних. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів між АТ «Ощадбанк» за [PERSON] 28.09.2007 року було укладено Іпотечний договір, згідно якого в іпотеку банку передано житловий будинок загальною площею 224,60 кв.м., житловою площею 116,60 кв.м., зі всіма невідємними його при належностями, що знаходиться за адресою с.Павшино, вул. Нова, 41, Мукачівського району Закарпатської області. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 1\~793\~963,50 грн. В звязку з цим позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на майно. Так, в зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк звертався з позовом про стягнення боргу з позичальника, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2012 року позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з боржника 1\~276\~869,05 грн., і на виконання даного рішення видано виконавчий лист про стягнення боргу. Відповідно до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04.09.2013 року у справі № 6-73цс13 - наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до ч.2 п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовим збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Оскільки даний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явлений після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання, то позивачем позовні вимоги оплачені судовим збором як за вимогу немайнового характеру, тобто в сумі 1378,00 грн. Разом з тим, при ухваленні судового рішення судом не було враховано, позивачем заявлена вимога про звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу в сумі 1\~793\~963,50 грн. , а попередня вимога про стягнення заборгованості стосувалася тільки суми 1\~276\~869,05 грн. Різниця в сумі заборгованості складає 517\~094,45 грн., і щодо цієї суми судові рішення про стягнення заборгованості відсутнє. За таких обстаивн суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на майно в частині погашеннязаборгованості в сумі 1\~276\~869,05 грн. повинна оплачуватися судовим збором як вимога немайнового характеру, оскільки щодо даної суми боргу вже є є рішення про стягнення заборгованості, а щодо решти суми боргу - 517\~094,45 грн., така вимога мала бути оплачена судовим збором як вимога майнового характеру. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи з суми 517\~094,45 грн., за яку позивач повинен був сплатити судовий збір як за вимогу майнового характеру, розмір судового збору 7\~756,42 грн. Вказана сума позивавчем сплачена не була, при ухваленні судового рішення судом не було вирішення питання щодо її стягнення. Оскільки в задовленні позову було відмовлено повністю, недоплачену позивачем суму судового зюору слід стягнути з нього на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved