Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (ПАТ «Родовід Банк») заявили позов, з урахуванням наступних уточнень до якого, просили стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь банку 22239,53 долари США та 5979903,37 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачами кредитного договору та договору поруки. Представник позивача Серебряннікова В.В. в судовому засіданні вимоги позову підтримала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Відповідачі до суду не прибули, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, представник відповідачів адвокат Лубунський В.В. в попередніх судових засіданнях, подав письмові заперечення до позову, за якими просив в задоволенні позову в частині вимог заявлених з пропуском строків позовної давності відмовити, пославшись на відповідну судову практику. Крім того, Лубунський В.В. в інтересах [PERSON] було заявлено зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим, проте даний позов було залишено без розгляду, у зв'язку з неявкою відповідача, про що судом 14.05.2015р. було винесено відповідну ухвалу. Оскільки, відповідачами висловлена позиція щодо позову, можливість надати докази в обґрунтування заперечень до позову їм надавалась, то суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, і постановити рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 06.06.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір №77.1/АК-00986.08.2, за яким перший надав а другий прийняв кредит у виді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 26 705,81 дол. США під 7,7 % річних на термін до 06.06.15р., включно. Додатковою угодою до кредитного договору від 20.10.2008 року сторони оговорили підвищення процентної ставки до 9,7% річних. ПАТ «Родовід Банк» згідно зі Статутом є правонаступником ВАТ «Родовід Банк». 08.10.2009р. на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання нести відповідальність за виконання умов наведеного вище кредитного договору в тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON] (п.1.3 договору). Відповідно до п.3.1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно, частково погашати заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, згідно з графіком платежів. Також, п.1.5.1 кредитного договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами вказані вище обов'язки виконувались неналежним чином, в наслідок чого станом на 06.04.2015 року за кредитним договором облікована заборгованість в сумі 22239,53 долари США та 5979903,37 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 17254,56 доларів США; по процентам - 4984,97 доларів США; з плати по обслуговуванню кредиту - 31938,09 грн.; з пені - 5910764,75 грн.; 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором - 30351,69 грн.; інфляційних втрат на суму простроченої плати за обслуговування кредиту - 6848,83 грн. Відповідно до п.5.4. кредитного договору, у разі недотримання Позичальником умов договору, кредитор вправі вимагати дострокового повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за ними, відшкодування збитків. Пунктом 1.1 договору поруки, передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За таких обставин, суд вважає, що права позивача порушені, а позовні вимоги правильно засновані на приписах ст.ст. 526, 527, 530, 551, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України. При цьому, суд не знаходить підстав вважати договір поруки припиненим, як на тому наполягав представник відповідача, оскільки строк дії цього договору, на момент подання позову, не закінчився, а відповідно підстав для застосування до спору наслідків, передбачених ст. 559 ЦК України не вбачається. Разом з тим, суд вважає неправомірним включення в заборгованість за кредитним договором трьох відсотків річних нарахованих на прострочені проценти за користування кредитом та на плату за обслуговування кредиту, а також інфляційних втрат нарахованих на плату за обслуговування кредиту, оскільки це суперечить приписам ст.625 ч.2 ЦК України і не передбачено кредитним договором, а тому в задоволенні вимог позову в цій частині слід відмовити. Крім того, суд знаходить обґрунтованою заяву представника відповідачів про застосування до спору наслідків пропуску строків позовної давності. Так, позивач звернувся з дійсним позовом до суду 23.02.2015 року. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як це вже наводилось вище, за умовами кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. З огляду ж, на виписку банку щодо руху коштів за кредитним договором, та розрахунку заборгованості, відповідач нерегулярно і не в повному обсязі здійснював платежі за договором, а починаючи з лютого 2012 року взагалі припинив здійснювати будь-які платежі. Тому, суд виходячи з того, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь кредит частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, суд вважає, що право позивача є порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу за договором, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що кредитним договором строки позовної давності не оговорювались, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту, заявлених до лютого 2012 року, і в частині стягнення пені, заявленої до березня 2014 року, слід відмовити відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Виключивши з розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, нарахування, визнані необґрунтованими, та нарахування здійснені поза межами строку позовної давності, з урахуванням курсу долара США до гривні за даними НБУ на день винесення цього рішення - 1 долар США = 20,57 грн., судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором становить 18999,05 доларів США та 2350197,22 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 13627,06 доларів США; по процентам - 4419,44 доларів США; з плати по обслуговуванню кредиту - 28623,65 грн.; з пені - 2321573,57 грн.; 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом - 952,55 доларів США. З наведеного розрахунку вбачається, що пеня більше ніж в 4 рази перевищує навіть виданий кредит, тобто розмір пені явно не відповідає розміру збитків заподіяних позивачу, в наслідок неналежного виконання відповідачами умов договорів. Тому, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України, зменшити розмір пені до суми, що є співмірною з простроченою заборгованістю за кредитом, і визначає такий розмір в сумі 250000 грн. Отже, на підставі наведених в рішенні норм закону позов підлягає задоволенню частково, а саме солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-00986.08.2 від 06.06.2008р. в сумі 18999,05 доларів США і 278623,65 грн. За наведеного рішення, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеній частці вимог.

Outcome: partial