Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» (далі по тексту «позивач») звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства «Сербинівське» (далі по тексту «відповідач 1»), [PERSON] (далі по тексту «відповідач 2»), [PERSON] (далі по тексту «відповідач 3») про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 04 січня 2008 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір оренди землі №281 щодо земельної ділянки площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0238), що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 15.08.2008 року за № 040855400101; 20 березня 2008 року між позивачем та відповідачем 3 було укладено договір оренди землі №063 щодо земельної ділянки площею 4,9 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0084), що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.08.2008 року за № 040855400023. Позивач також зазначає, що, незважаючи на наявність діючих вищенаведених договорів оренди землі, на вищевказані земельні ділянки відповідачем 2 та відповідачем 3, були укладені договори оренди землі з відповідачем 1, а саме: - договір оренди землі №б/н від 01 жовтня 2012 року, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, і зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 19.11.2012 року за № 532080004001647, на земельну ділянку площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0238); - договір оренди землі №б/н від 01 жовтня 2012 року, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 3, і зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 19.11.2012 року за № 532080004001644, на земельну ділянку площею 4,90 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0084). В своїй позовній заяві позивач просить на підставі ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визнати за ним право оренди на земельні ділянки, що розташовані на території Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, площею 4,93 га з кадастровим номером 5320884200-00-001-0238 та площею 4,9 га з кадастровим номером 5320884200-00-001-0084 на підставі укладених між ним та відповідачем 2 і відповідачем 3 договорів оренди землі; договори оренди землі на ці ж земельні ділянки, укладені між відповідачем 1 та відповідачем 2 і відповідачем 3 визнати недійсними та скасувати їх державну реєстрацію. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представником відповідача 2 і відповідача 3 [PERSON] в судовому засіданні було подано письмове заперечення на позовну заяву, в якій останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з міркувань того, що договори оренди землі, укладені між позивачем та відповідачем 2 і відповідачем 3 є додатковими угодами, а не договорами оренди землі. Представник відповідача 2 і відповідача 3 у своїх запереченнях на позовну заяву посилається також на довідку Відділу Держземагенства в Гребінківському районі Полтавської області №01-18/1889 від 10 листопада 2014 року, відповідно до якої в наявності відділу є документи, що посвідчують право користування позивача спірними земельними ділянками до 11 квітня 2010 року. Представник відповідача 2 і відповідача 3 в судовому засіданні також зазначив, що договори оренди землі, укладені між відповідачем 1 та відповідачем 2 і відповідачем 3 на час розгляду даної справи є чинними. Треті особи в судове засідання не з*явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки заяв не надали, суд вважає можливим розглянути справу без участі третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Ч. 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Обов'язок доказування, відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, в судовому засіданні судом було досліджено оригінали договорів оренди землі, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог (копії містяться в матеріалах справи). Судом встановлено, що позивачем було укладено договір оренди землі №281 від 04 січня 2008 року щодо земельної ділянки площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0238), що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 15.08.2008 року за № 040855400101 та договір оренди землі №063 від 20 березня 2008 року щодо земельної ділянки площею 4,9 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0084), що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.08.2008 року за № 040855400023. Вищезазначені договори оренди землі укладено зі строком дії до 31 грудня 2017 року. Згідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV в редакції, що діяла на момент виникнення між позивачем та відповідачем 2 і відповідачем 3 правовідносин щодо оренди спірних земельних ділянок, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до п.12.4 договорів оренди землі, укладених між позивачем та відповідачем 2 і відповідачем 3, розірвання цих договорів в односторонньому порядку не допускається. Судом встановлено, що відповідачем 2 і відповідачем 3 на час розгляду справи не було розірвано вищезазначені договори оренди землі, шляхом підписання додаткових угод до даних договорів оренди землі та не встановлено факт їх розірвання в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про чинність вищезазначених договорів оренди землі. Судом також було досліджено договори оренди землі, що були укладені між відповідачем 1 та відповідач 2 і відповідачем 3: - договір оренди землі №б/н від 01 жовтня 2012 року, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, і зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 19.11.2012 року за № 532080004001647, на земельну ділянку площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0238); - договір оренди землі №б/н від 01 жовтня 2012 року, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 3, і зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 19.11.2012 року за № 532080004001644, на земельну ділянку площею 4,90 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0084). Суд приходить до висновку про те, що зазначені вище договори оренди землі від 01 жовтня 2012 року укладені на ті ж земельні ділянки, що й договори оренди землі укладені відповідачем 2 і відповідачем 3 з позивачем. Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 Земельного кодексу України, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. П. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У ст. 651 Цивільного кодексу України закріплено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як зазначено в ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд приходить до висновку про те, що укладення між відповідачем 2 і відповідачем 3 та відповідачем 1 оспорюваних позивачем правочинів обмежує права позивача, як орендаря, щодо користування зазначеними вище земельними ділянками. Судом відхилено доводи відповідачів щодо правової природи договорів оренди землі, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, чи можливої неправомірності їх державної реєстрації з тих мотивів, що вони не стосуються предмету розгляду даної цивільної справи. Судом було встановлено, що станом на час розгляду даної справи, вищезазначені договори оренди землі, на які позивач посилається, як на підставу позовних вимог, чинні. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України у тих випадках, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України способами захисту прав на земельні ділянки можуть бути, в тому числі, визнання права та визнання правочину недійсним. Таким чином, зважаючи на те, що договори оренди, укладені із позивачем продовжують діяти, а договори оренди, укладені із відповідачем 1, суперечили чинному на час їх укладення законодавству, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial