Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 06.10.2021 р. замінено позивача на правонаступника. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30.01.2008 р. відповідач уклав з АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Генеральний договір №966/22-ГД6. Також 30.01.2008 р. відповідач уклав з банком Додаткову угоду у вигляді разового кредиту № 966/23-302-РК13 до Генерального договору. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 35 000,00 (тридцять пять тисяч) доларів США, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом, в строк до 27.01.2023 року включно (п. 1.1.2. Кредитного договору). Договором про внесення змін № 6 до Кредитного договору кінцевий термін було подовжено до 09.12.2034 року. Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним Кредитним договором був укладений Іпотечний договір від 30.01.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Відповідно до умов Кредитного договору та норм чинного законодавства України, відповідач свої зобовязання не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом, яку він не сплатив та не сплачує по теперішній час. Станом на 21.05.2018 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору складає 32 677,55 доларів США, що еквівалентно 854 451,37 гривень (за курсом НБУ на 21.05.2018 року 1 долар США = 26,147963 гри.), яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 538 155,41 грн., сума заборгованості за відсотками - 316 295,96 грн. ПОзивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Додатковою угодою у вигляді разового кредиту № 966/23-302-РК13 до Генерального договору № 966/22-ГД6 від 30.01.2008 р. у розмірі 32 677,55 доларів США, що еквівалентно 854 451,37 гривень (за курсом НБУ на 21.05.2018 року 1 долар США = 26,147963 гри.), яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 538 155,41 грн., сума заборгованості за відсотками - 316 295,96 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, просить позов задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в суді позов визнав частково, не заперечив щодо стягнення з його довірителя заборгованості по тілу кредиту, вимоги щодо стягнення відсотків за користуванням кредитом визнав частково, просить відмовити в задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені, надав суду відзив на позов. В суді представник відповідача пояснив, що її довіритель перебував протягом 2016-2018 років в АТО, а тому позивач в цей період не мав права нараховувати йому відсотки за користування кредитом та пеню. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.01.2008 р. між відповідачем та АКБ СР«Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено Генеральний договір № 966/22-ГД6. В той же день відповідач уклав з банком Додаткову угоду у вигляді разового кредиту № 966/23-302-РК13 до Генерального договору\~за умовами якої банк надав позичальнику кредит у сумі 35 000,00 (тридцять пять тисяч) доларів США (п. 1.1.1. Кредитного договору), а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом, в строк до 27.01.2023 року включно (п. 1.1.2. Кредитного договору). Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК.\~Ст.629ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав, надав відповідачу кредит в розмірі 35000,00 дол. США, що підтверджується розрахунком вимог банку(а.с.33). Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконував, в звязку з чим між сторонами укладалися додаткові угоди з метою реструктуризації боргу. Так договором про внесення змін № 6 до Додаткової угоди у вигляді разового кредиту № 966/23-302-РК13 до Генерального договору №966/22-ГД6 від 10.12.2014 р. кінцевий термін було подовжено до 09.12.2034 р.(а.с.26). П. 2 зазначеної додаткової угоди укладеної між сторонами було встановлено, що станом на дату укладення даного договору заборгованість по кредиту складає: заборгованість за кредитом в сумі 20930,00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3429,33 долари США. Вказаним договром передбачено, погашення заборгованості по кредиту та відсоткам повинно здійснюватися позивачльником щомісячними платежами з січня 2015 р. до 09.12.2034 р. Свої зобовязання згідно умов визначених договором про внесення змін № 6 до Додаткової угоди у вигляді разового кредиту № 966/23-302-РК13 до Генерального договору №966/22-ГД6 від 10.12.2014 р. відповідач не виконує, останній платіж в рахунок погашення боргу сплатив 14.04.2015 р. Згідно розрахунку банку(а.с.33-36), який відповідачем та його представником не спростовано, станом на 21.05.2018 р. заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору складала 36527,47 доларів США, в т.ч.: заборгованість по кредиту\~20581,16 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом\~12096,39 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21.05.2017 р. по 20.05.2018 р. - 782,75 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків\~за період з 21.05.2017 р. по 20.056.2018 р. - 3067,17 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем(а.с.33-36). Позивачем пред`явлено до відповідача вимоги про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом. Оскільки вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту представником відповідача в суді визнано, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. З наданих представником відповідача суду доказів: довідки № 86/4 від 07.03.2019 р.(а.с. 108) видно, що відповідач проходив військову службу за контрактом в період з 11.10.2016 р. по 04.03.2019 р., з довідки в/ч [NUMBER] від 06.09.2021 р. № 194(а.с.140) відповідач в період з 31.12.2016 р. по 14.09.2017 р., з 14.12.2017 р. по 20.04.2018 р., з 15.07.2020 р. по 18.11.2020 р. брав участь в здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і обороти, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи в районах та в період здійснення зазначених заходів. Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 17.08.2018 р.(а.с.111). Відповідно до підпункту 3 пункту 4\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року\~статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні\~Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого\~Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду\~від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження\~№ 61-21025св18. Враховуючи, що відповідач під час дії кредитного договору проходив військову службу за контрактом в період з 11.10.2016 р. по 04.03.2019 р., \~мав статус військовослужбовця\~Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла в цей період застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Що ж стосується вимог позивача щодо стягнення заборгованості по відсоткам, то вони підлягають частковому задоволенню в частині відсотків нарахованих до 10.10.2016 р. Згідно розрахунку позивача(а.с.33) за період з 11.10.2016 р. по 20.05.2018 р. позивачем нараховано 4\~306,60 доларів США відсотків за користування кредитом. В зв`язку з цим вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню в розмірі 7789,79 доларів США: 12096,39 доларів США 4306,60 доларів США = 7789,79 доларів США. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15 березня 2018 р. по справі№638/1841/14-ц, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3\~ст.533 ЦК. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, а тому понесені позивачем витрати в частині сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають до відшкодування за рахунок держави відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial