Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 28 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно розписки від 02 жовтня 2017 року відповідачка отримала від нього 60 000 грн. для вирішення питання про підготовку та отримання відповідних документів на виділену їй земельну ділянку розташовану на території Роздольненської сільської ради Великоновосілківеького району. Донецької області. Він надав вказані кошти у борг у зв`язку із тим, що відповідачку знає як односельця, відносини нормальні, добросусідські та вона зобов`язувалась в подальшому після належного оформлення земельної ділянки собі у власність, надати її йому в оренду, оформивши ці відносини належним чином. До цього часу відповідачка користується його грошима, але належним чином не переоформила виділену їй земельну ділянку та не виконала зобов`язання, які надавала отримуючи кошти. Враховуючі, що станом на 14.09.2020 рік відповідачка не виконала зобов`язання щодо виготовлення технічної документації та отримання відповідних документів, які вказують право власності на землю, він звернувся до неї із вимогою про повернення боргу. На цю вимогу відповідачка не відповіла, кошти не повернула. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 60000 гривень, як борг за договором позики та понесені ним судові витрати. Відзив на позов відповідачем не надано. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив заоячне рішення. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року за вказаною заявою відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З наданої розписики вбачається, що [PERSON] 02.09.2017 підписано розписку наступного змісту: «Розписка дана мною, [PERSON] про те, що кошти в сумі 60000 гривень за оренду землі за три роки від покупця [PERSON] получила. Вказана сума мною отримана до підписання вказаної розписки» (а.с.7). 14 вересня 2020 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про повернення коштів в розмірі 60 000 гривень, в якій позивач зазначає, що відповідач не виконала вимоги по виготовленню технічної документації та документів, які вказують її право власності на землю, а тому просить повернути йому кошти в розмірі 60000 гривень (а.с.8). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Висновки суду. Позивач, як у позовній заяві, так і в судовому засіданні наполягав на тому, що вказана розписка свідчить про укладення між ним та відповідачем договору позики. Натомість зі змісту розписки відповідача, а також з наданих у судовому засіданні пояснень позивача та його представника суд не може дійти висновку про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 60000 гривень у борг, оскільки не містить відомостей про обов`язок [PERSON] повернути вказані кошти [PERSON] . Дослідивши розписку, виявивши її справжню правову природу, незалежно від найменування документа, суд доходить висновку, що між сторонами договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону, не укладався. Позивачем в суді не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання договору позики, а отже підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено.

Outcome: dismissed