Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач 11.10.2017 р. звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 09.07.2011 р. № 2-993/2011 за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю, будівлю універмагу, загальною площею 1619,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2012 р. відповідач звернулася до Селидівської міської ради із заявою щодо вирішення питання про передачу їй в оренду земельної ділянки, площею 0,1648 га за кадастровим номером 1413800000:03:010:0030, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування нежилого приміщення універмагу № 1 без зміни її цільового призначення. Рішенням Селидівської міської ради від 25.04.2012 р. № 6/21-568/1 передано [PERSON] земельну ділянку в оренду строком на один рік з орендною платою у розмірі 3380,32 грн. щомісяця за рахунок земель житлової та громадської забудови Селидівської міської ради та рекомендовано у місячний термін замовити технічну документацію із землеустрою та укласти договір оренди з міською радою та здійснити його державну реєстрацію. Листом від 21.10.2013 р. № 02-21в/1-826 та від 14.07.2016 р. № 02-14/1-2 відповідача [PERSON] , повідомлено, що рішення не виконується, договір оренди не укладений, а земельна ділянка використовується з порушенням ст.ст.125, 126 ЗК України. Право власності на зазначену земельну ділянку належить Селидівській міській раді. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 89/2 від 31.05.2017 р. затверджено акт комісії про визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] , Селидівській міській раді використанням земельної ділянки без укладання договору оренди землі за період з 08.06.2016 р. до 31.05.2017 р. в розмірі 175212,34 грн. На адресу відповідача було направлено повідомлення про добровільне відшкодування збитків, яке остання отримала особисто 20.06.2017 р., проте суму збитків не сплатила. 28.12.2017 р. позовні вимоги були уточнені, зазначено, що під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2010 р. № 3/06-10-01т та рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20.07.2010 р. № 2-4079/10 від 20.07.2010 р. на праві власності належать нежитлові будівлі з підсобними приміщеннями загальною площею 357,7 кв.м., що складає 1/1 частку та розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27056701 від 18.08.2010 р. право власності на нежитлову будівлю з підсобними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване з [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201 від 18.12.2017 р. затверджено акт комісії про визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] , Селидівській міській раді використанням земельної ділянки без укладання договору оренди землі за період з 08.06.2016 р. до 31.05.2017 р. в розмірі 136023,55 грн. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201 від 18.12.2017 р. затверджено акт комісії про визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] . Селидівській міській раді використанням земельної ділянки без укладання договору оренди землі за період з 08.06.2016 р. до 31.05.2017 р. в розмірі 39188,79 грн. З урахуванням уточнення просив стягнути з [PERSON] на користь Селидівської міської ради Донецької області збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки з кадастровим номером 1413800000:03:010:0030, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 136023,55 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Селидівської міської ради Донецької області збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки з кадастровим номером 1413800000:03:010:0030, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 39188,79 грн. Стягнути з відповідачів судовий збір по справі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.10.2017 р. відкрито провадження по справі. Ухвалою від 11.12.2017 р. залучено у якості співвідповідача по справі [PERSON] . Ухвалою від 28.12.2017 р., у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р., постановлено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18.01.2018 р. зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до Селидівської міської ради, третя особа - [PERSON] , про скасування безпідставно нарахованої суми. Ухвалою від 02.06.2021 р. провадження у справі поновлено. Заяви та клопотання сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Маруценко С.В. надав заперечення на заяву про зміну предмету позову, в якій заперечував проти даної заяви, оскільки строк підготовчого засідання сплинув 12.07.2021 р. Позивач звертаючись до суду із даною заявою фактично намагається також змінити і підстави позову та просить застосувати до спірних правовідносин положення ст.1212, 1214 ЦК України, які визначають загальні положення про зобов`язання у зв`язку із набуттям і збереженням майна без достатньої правової підстави. Таким чином, позивач змінюючи підстави та предмет позову фактично пред`являє до відповідачів новий позов, що суперечить вимогам ч.3 ст.49 ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту бездіяльності Селидівської міської ради, а, таким чином, неможливо зробити висновки щодо факту бездіяльності компетентного органу та необхідності представництва прокурором інтересів держави. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд, вивчивши уточнену позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Інформаційних довідок № 91811250 від 12.07.2017 р. та № 95465037 від 23.08.2017 р., [PERSON] на підставі рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 29.07.2011 р. є власником 1/1 частки нежитлової будівлі, будівлі універмагу № 1, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 5254320, 2830024. [PERSON] на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06.10.2010 р. є власником 1/1 частки нежитлової будівлі, будівлі універмагу № 1, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 2830024, 5254320. Також, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (біржовий контракт) № 3/06-10-01т від 03.06.2010 р., рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.07.2010 р. є власником 1/1 частки нежитлової будівлі, з підсобними приміщеннями, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30558040. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 02.09.2011 р., на підставі рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 29.07.2011 р. [PERSON] , на праві приватної власності належить 1/1 частка нежилого приміщення, будівлі універмагу № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням від 25.04.2012 р. № 6/21-568/1 рекомендовано [PERSON] замовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку, укласти договір оренди землі з міською радою та здійснити його державну реєстрацію. Згідно заяви від 20.03.2012 р. [PERSON] просила вирішити питання щодо передачі їй в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1413800000:03:010:0030 за адресою: [ADDRESS] за рахунок земель житлової та громадської забудови строком на 3 роки, гарантувала своєчасну оплату орендної плати. 23.01.2016 р. [PERSON] зверталася із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2016 р. на адресу [PERSON] , було направлено претензію, в якій зазначено, що станом на 01.06.2016 р. рішення Селидівської міської ради від 25.04.2012 р. № 6/21-568/1 не виконане, договір оренди земельної ділянки не укладений, а тому земельна ділянка використовується без укладення договору оренди, що на підставі ст.ст.1166, 1214 ЦК України фактично позбавляє Селидівську міську раду одержати дохід у виді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди. Приведено розрахунок заборгованості орендної плати станом на 01.06.2016 р. у загальному розмірі 291547,82 грн., яку запропоновано перерахувати на користь Селидівської міської ради. На зазначену претензію [PERSON] 19.07.2016 р. надано заперечення. Листом від 09.08.2016 р. [PERSON] було попереджено про необхідність сплати заборгованості та укладення договору оренди землі. 30.05.2017 р. було складено Акт обстеження земельної ділянки, яким розраховано збитки, завдані фактичним використанням земельної ділянки шляхом ухилення власника будівлі від укладення договору оренди землі для обслуговування нежитлової будівлі, які становлять 175212,34 грн. за період з 08.06.2016 р. по 31.05.2017 р. Даний акт було затверджено рішенням Селидівської міської ради від 31.05.2017 р. № 89/2. та 10.06.2017 р. направлено на адресу [PERSON] і отримане нею особисто 20.06.2017 р. 06.10.2017 р. на адресу Селидівського міського голови було направлено повідомлення про представництво інтересів держави Красноармійською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі Селидівської міської ради та звернення із позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів в розмірі 175212,34 грн. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2010 р., на підставі договору купівлі-продажу (біржовий контракт) № 3/06-10-01т від 03.06.2010 р.. рішення суду від 30.07.2010 р. [PERSON] , на праві приватної власності належить 1/1 частка нежилого приміщення, з підсобними приміщеннями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 18.12.2017 р. № 201 затверджені акти про визначення збитків власнику земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та скасоване рішення виконкому від 31.05.2017 р. № 89/2. Згідно Акту визначення збитків власнику землі від 15.12.2017 р., в ході документальної перевірки встановлено, що з 18.08.2010 р. [PERSON] є власником нежилової будівлі з підсобними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу (біржовий контракт) № 3/06-10-01т, рішення Селидівського міського суду Донецької області № 2-4079/10 від 30.07.2010 р., площею 357,7 кв.м. Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна оформлено свідоцтвом про право власності. Договір оренди земельної ділянки з [PERSON] укладений не був, а тому земельна ділянка використовувалась без укладання договору оренди, що фактично позбавляє Селидівську міську раду одержати дохід у виді орендної плати, який вона могла б отримати в разі своєчасного укладання договору оренди. Збитки за період з 08.06.2016 р. по травень 2017 р. згідно розрахунку складають 39188,79 грн. Згідно Акту визначення збитків власнику землі від 18.12.2017 р., в ході документальної перевірки встановлено, що 17.06.2011 р. між членом товарної біржі [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, будівлі універмагу площею 1262 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1648 га з кадастровим номером 1413800000:03:010:0030. Рішенням Селидівської міської ради від 25.04.2012 р. № 6/21-568/1 вирішено передати в оренду зазначену земельну ділянку [PERSON] для обслуговування нежилого приміщення, будівлі універмагу № 1, рекомендовано [PERSON] у місячний термін замовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та укласти договір оренди землі з міською радою та здійснити його державну реєстрацію. Договір оренди земельної ділянки з [PERSON] укладений не був, а тому земельна ділянка використовувалась без укладання договору оренди, що фактично позбавляє Селидівську міську раду одержати дохід у виді орендної плати, який вона могла б отримати в разі своєчасного укладання договору оренди. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.04.2014 р. були задоволені позовні вимоги Селидівської міської ради до [PERSON] , про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки та стягнення суми недотриманих коштів за користування земельною ділянкою. До теперішнього часу [PERSON] використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Збитки за період з 08.06.2016 р. по травень 2017 р. згідно розрахунку складають 136023,55 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.01.2021 р. у задоволені позовних вимог [PERSON] до Селидівської міської ради, третя особа [PERSON] , про скасування безпідставно нарахованої заборгованості було відмовлено у зв`язку із недоведеністю факту порушення, невизнання та/або оспорення його прав як власника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , з боку Селидівської міської ради. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Селидівської міської ради про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , як власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. При вирішенні даної справи суд враховує постанову Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, де зазначено наступне. Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 зроблено висновок, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). При розгляді даної справи судом встановлено, що [PERSON] всупереч рішення суду та рішення Виконавчого комітету Селидівської міської ради не уклала договір оренди з орендодавцем - Селидівською міською радою та продовжує самовільне використання зазначеної земельної ділянки. [PERSON] , будучі власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим № 1413800000:03:010:0030, розташованої за адресою: [ADDRESS] , і також не оформив правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку з моменту набуття права власності на належне йому нерухоме майно. Згідно зі статтею 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам (далі - Порядок), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України, №284 від 19.04.1993 року. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Згідно з пунктом 1 Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2588цс15. Відшкодування збитків проводиться за період використання землі з порушенням земельного законодавства у розмірі орендної плати за землю, яку власник землі (міська рада) міг би отримати при належному виконанні (дотриманні) землекористувачем вимог земельного законодавства. Збитки визначаються із застосуванням розміру ставок орендної плати за землю, затверджених рішенням Володимир-Волинської міської ради, які діяли на момент виникнення таких збитків. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель», для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» встановлені випадки обов`язкового проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Законом України «Про оцінку землі» регламентовано, що нормативну грошову оцінку земельних ділянок проводять юридичні особи, які є розробниками документації із землеустрою. За результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із даним позовом до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р., по справі було призначено судове засідання. Після набрання чинності - постановлено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Тому твердження про те, що уточнення були подані після спливу строку для проведення підготовчого засідання є недоречним, оскільки підготовче засідання по справі не призначалось. Що стосується твердження щодо необхідності представництва прокурором інтересів по даній справі, то відповідно до ст..131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч.3,4 ст.56 ЦПК України, з метою представництва інтересів держави в суді у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справи за його позовами, також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями із порушенням встановленого порядку надання земель в оренду і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави. Стосовно зміни підстав та предмету позову, то, оскільки під час розгляду справи було з`ясовано, що на земельній ділянці розташоване також нерухоме майно, що належить [PERSON] , позивачем було уточнено позовні вимоги пропорційно до об`єктів нерухомого майна. При цьому зміна предмета позову (вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а саме стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів) не відбулася. Так саме, не відбулося й зміни підстав позову (обставин, на яких ґрунтується вимога позивача), оскільки відповідачі є власниками нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим № 1413800000:03:010:0030, розташованої за адресою: [ADDRESS] , і повинні оформити правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку з моменту набуття права власності на нерухоме майно. 15.12.2017 року комісією по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам у зв`язку з необхідністю визначення збитків, завданих територіальній громаді міста внаслідок використання земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та складено відповідні акти обстеження стосовно [PERSON] та [PERSON] . За результатами обстеження встановлено, що договори оренди землі не укладено, в період з 08.06.2016 року по 31.05.2017 року земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, суд вважає встановленим факт користування відповідачами земельною ділянкою кадастровий № 1413800000:03:010:0030, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки це підтверджено актами обстеження зазначеної земельної ділянки від 15.12.2017 року. Таким чином, відповідачі, маючи на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , фактично використовуючи земельну ділянку протягом вказаного у позові періоду в межах заявлених вимог, будучи обізнаними про належність документального оформлення власності земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкти нерухомого майна, та необхідність здійснення плати за використання земельною ділянкою, не надали суду документів про укладення договорів оренди та реєстрацію права користування вказаною земельною ділянкою. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що існують достатні правові підстави для захисту порушеного права власника земельної ділянки та задоволення позивних вимог, оскільки відповідачі, яки є фактичними користувачами земельної ділянки, без достатньої правової підстави, за рахунок позивача, який є власником цієї земельної ділянки, зберігають у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, а тому зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки, що буде в повній мірі відповідати законним інтересам позивача та відновленню його прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2628,19 грн.

Outcome: approved