Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/58102 від 20.11.2006 р. у сумі 16438,56 доларів США(еквівалент 212 899,41 грн.), а також судових витрати. Під час розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила достроково стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 22634,95 доларів США (еквівалент 494 690,14 грн.).; солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 10018,96 доларів США (еквівалент 218 965,84 грн.) та судовий збір у розмірі 7420,35 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, посилаючись на невиконання відповідачами договірних зобов'язань, просила позов задовольнити. Пояснила, що в зв'язку з порушенням відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором Банком 10.09.2014 року було надіслано боржнику та поручителям вимогу про дострокове виконання зобов'язань, але з невідомих причин вимога поручителю [PERSON] була помилково направлена за неправильною адресою в м. Миколаїв Львівської області, в зв'язку з чим Банк просить достроково стягнути з боржника [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] всю заборгованість за кредитним договором станом на 22.09.2015 року в сумі 22634,95 доларів США (еквівалент 494 690,14 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом - 13935,57 доларів США (еквівалент 304 563,92 грн.), заборгованість за відсотками - 2957,29 доларів США (еквівалент 64 632,00 грн.), пеня - 5742,09 доларів США (еквівалент 125 494,22 грн.), а з [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] лише прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 22.09.2015 року в сумі 10018,96 доларів США (еквівалент 218 965,84 грн.), як складається з: заборгованості за кредитом - 1359,66 доларів США (еквівалент 29715,57 грн.), заборгованість за відсотками - 2917 доларів США (еквівалент 63 756,05 грн.), пеня - 5742,09 доларів США (еквівалент 125 494,22 грн.). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, разом з тим не заперечувала укладення кредитного договору та отримання кредиту в сумі 25000 доларів США строком до 20.11.2026 р. зі сплатою 15% річних. Пояснила, що з моменту підписання договору вона у строк визначений графіком погашала борг та від своїх обов'язків не відмовлялась. Однак, в подальшому, у зв'язку із знеціненням гривні та погіршенням її матеріального становища, вона не в змозі сплачувати кредит та написала заяву про реструктуризацію боргу, проте їй відмовили. Також зазначила, що вона не ухиляється від виконання зобов'язань та по мірі можливості сплачує кредит. Крім того, вважає, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства оскільки позивач не надав їй повну інформацію стосовно кредиту, не попередив про можливі валютні ризики, умови договору є несправедливими оскільки всі ризики щодо зростання курсу валюти покладені на неї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені [PERSON], просив в позові відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не визнали позов, посилаючись на порушення Банком вимог п.п.6.5 п. 6 кредитного договору та п.п.2.2 п.2 договору поруки щодо направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості. Так, [PERSON] вимога про дострокове повернення кредиту не направлялась, а тому він не був обізнаний про наявність заборгованості за кредитним договором. Просили в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 20 листопада 2006 року укладено договір № 014/08-112/58102 про надання кредиту в сумі 25000,00 доларів США строком до 20 листопада 2026 року зі сплатою 15% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 20 листопада 2006 року укладено договір поруки № 010/08-112/58102/П1, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/08-112/58102 від 20.11.2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Також, 20 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки № 010/08-112/58102/2, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/08-112/58102 від 20.11.2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав умови кредитного договору та надав кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок [PERSON], що підтверджено випискою по рахунку №22131591 та поясненнями відповідача [PERSON] Відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором № 014/08-112/58102 від 20.11.2006 р. належним чином не виконали. Згідно з наданим позивачем розрахунком та виписками по рахунках [PERSON] прострочена заборгованість останньої по сплаті кредиту почала утворюватися з 15.07.2014 року та станом на 22.09.2015 р. складає 1359,66 доларів США, сума кредиту про дострокове стягнення якої заявляє вимоги позивач складає 12575,91 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками почала утворюватися з 15.08.2010 року, періодично погашалась позичальницею та станом на 22.09.2015 року складає 2957,29 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом нарахована з 26.10.2012 року та складає 5742,09 доларів США. З урахуванням викладеного суд прийшов до переконання про доведення позивачем існування заборгованості [PERSON] перед Банком за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом (1459,99+12575,91) - 13935,97 дол. США (еквівалент 304563,92 грн.) та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2957,29 доларів США. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком розміру пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 9.1 кредитного договору № 014/08-112/58102, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому Договорі. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду із зазначеним позовом шляхом направлення поштового відправлення 17.12.2014 р., то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто з 17.12.2013 р. Таким чином, застосовуючи положення ч.2 ст. 258 ЦК України, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню пеня у розмірі 5629 дол. США (еквівалент 123022,62 грн.). Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, суд виходить із такого. Пунктом 4.1 Договорів поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Також порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до Поручителя (п.4 ст. 559 Цивільного кодексу України). Як роз'яснено в пункті 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, строк припинення поруки договором не узгоджено. Крім того, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з умов кредитного договору № 014/08-112/58102 погашення кредиту здійснюється згідно Графіку (п.1.3), та відповідно до п.5.1 кредитного договору і Графіку погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Таким чином, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимоги до поручителів можуть бути пред'явлені в межах шестимісячного строку, тобто за шість місяців які передували зверненню до суду з позовом (17.12.2014 року), а саме з 17.06.2014 р. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-53цс14. Доводи [PERSON], [PERSON] та його представника - [PERSON], щодо не направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, судом оцінюються критично, оскільки, відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з [PERSON] підлягають задоволенню як за період з 17.06.2014 р., так і про дострокове стягнення суми кредиту, а в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 17.06.2014 року задоволенню не підлягають. Щодо солідарного стягнення з [PERSON], то з урахуванням меж заявлених позовних вимог вони підлягають задоволенню за період з 17.06.2014 року по 15.09.2015 року, а в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 17.06.2014 року задоволенню не підлягають. Доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо несправедливості умов кредитного договору та його невідповідності вимогам закону, судом оцінюються критично, оскільки даний кредитний договір та договори поруки в судовому порядку не оспорювались. З огляду на наведене суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і стягненню з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/08-112/58102 від 20.11.2006 року в сумі 22521,86 доларів США, що еквівалентно 492218,54 грн., яка складається: - заборгованість за кредитом 13935,97 дол. США (еквівалент 304563,92 грн.); - заборгованість за процентами - 2957,29 дол. США (еквівалент 64632,00грн.); пеня - 5629 дол. США (еквівалент 123022,62 грн.) з якої (загальної суми заборгованості): -солідарно з [PERSON] - 20475,61 дол. США , що еквівалентно 447497,45 грн., яка складається: - заборгованість за кредитом 13929,31 дол. США (еквівалент 304427,10 грн.); - заборгованість за процентами - 2303,89 дол. США (еквівалент 50351,85 грн.); пеня - 4242,41 дол. США (еквівалент 92718,49 грн.) солідарно з [PERSON] - 7899,7 дол. США, що еквівалентно 172649,10 грн., яка складається: - прострочена заборгованість за кредитом 1353,4 дол. США (еквівалент 29578,77 грн.); - заборгованість за процентами - 2303,89 дол. США (еквівалент 50351,85 грн.); пеня - 4242,41 дол. США (еквівалент 92718,49 грн.). На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України у разу часткового задоволенню позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Так, при зверненні до суду з позовом Банком було сплачено судовий збір в сумі 2128,99 грн. виходячи з гривневого еквіваленту ціни позову 212 899,41 грн. В подальшому розмір позовних вимог було збільшено та в гривневому еквіваленті ціна позову складала 494 690,14 грн., тобто збільшено на 281 790,73 грн. Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. На момент звернення позивача до суду із заявою про збільшення позовних вимог ставка судового збору дорівнювала 1,5 відсотки ціни позову. Виходячи з суми на яку було збільшено позовні вимоги (281790,73 грн.) судовий збір підлягав доплаті в сумі 4226,86 грн., а фактично сплачено позивачем 5291,36 грн. Таким чином, переплачений судовий збір в сумі 1064,50 грн., відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає поверненню позивачу. Виходячи із засад пропорційності присудження судових витрат розміру задоволених вимог та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальній сумі 6324,07 грн., а пропорційно до розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів з [PERSON] підлягає стягненню - 2761,09 грн., з [PERSON] - 1918,73 грн., а з [PERSON] - 1644,25 грн.

Outcome: partial