Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Світанківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 30.12.2013 № КИ/3223386500:03:001/00011726, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано йому в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 114 га, розташовану на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; визнати недійсним договір оренди землі від 07.02.2014, укладений між [PERSON] управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] управління Держземагенства в Київській області, вирішуючи питання передачі в довгострокову оренду [PERSON] земельної ділянки для ведення фермерського господарства, прийняло від нього заяву, яка за змістом не відповідала вимогам ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та не була доповнена визначеними законом додатками, внаслідок чого без достатніх для того підстав надало дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, орієнтовним розміром 120,00 га на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, частина якої перебуває в межах населеного пункту. В подальшому, продовжуючи передачу земельної ділянки в оренду, [PERSON] управління не використало всіх своїх повноважень та можливостей для зясування законності та доцільності такої передачі та, не дотримуючись вимог ст. 123 ЗК України, затвердило проект землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки площею 114,00 га., надало цю ділянку за договором [PERSON], тоді як її частина 6,6000 га знаходиться в межах села та належить територіальній громаді на праві комунальної власності. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру в Київській області, як правонаступник Головного управління Дерземагенства у Київській області заперечив проти позову зазначивши, що земельна ділянка надана в оренду [PERSON] законно на підставі тієї інформації, яка була в розпорядженні Головного управління. Представник [PERSON] [PERSON] заперечила проти доводів позивача, вказала на те, що оспорюване рішення вже виконане, [PERSON] зареєстрував договір оренди та сплачує орендну плату, а тому будь-яких порушень чи обмежень її прав немає. Відповідач [PERSON] Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі не направив до суду свого представника, заперечень на позов не надіслав, у письмовій заяві просив слухати справу за відсутності представника [PERSON]. Вислухавши пояснення, аргументи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/3223386500:03:001/00008920 від 11.11.2013 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовним розміром 120,00 га для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.8). На замовлення [PERSON] та на підставі наказу ГУ Держземагенства в Київській області №Ки/3223386500:03:001/00008920 ПП «Рінар-Бориспіль» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (а.с.31-44). Як вбачається з довідки [PERSON] Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області №06-16/917 від 14.11.2013, що міститься в матеріалах проекту, за інформацією державної статистичної звітності (форми 6-зем), згідно якої земельна ділянка площею 114,00 га, що відводиться в оренду [PERSON] розташована на території Світанківської сільської ради за рахунок земель запасу, рілля (а.с.35). Також, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] отримав відповідні погодження ГУ Держземагенства, зокрема зі змісту висновку від 19.11.2013 вбачається, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с.Світанок і відноситься до державної власності (а.с.37). Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №Ки/3223386500:03:001/00011726 від 30.12.2013 було затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, а також надано йому в оренду земельну ділянку, загальною площею 114,00 га (кадастровий номер 3223386500030100011) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років. Розташовану на території сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.9). 07.02.2014 між [PERSON] управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Світанківської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області (а.с.10-13). Згідно відповіді Інституту землеустрою та земельних правовідносин №16-202 від 07.12.2016, наданого на запит Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, за результатами проведення робіт з землеустрою щодо встановлення меж с. Світанок було виявлено, що межа земельної ділянки за кадастровим номером: 3223386500:03:001:0011 накладається на межі населеного пункту Світанок площею 6,6000 га. Розглянувши формування території Світанківської сільської ради, площа даної земельної ділянки (земель запасу) складає 107,4000 га.( а.с.26-29) З пояснень представника позивача вбачається, що межі земельної ділянки наданої [PERSON] в оренду, накладаються на нові, збільшені межі с.Світанок, проект яких виконував ТОВ «Інститут землеустрою та земельно-правових відносин» у 2016 році. Однак, спірна земельна ділянка надавалась [PERSON] у 2014 році. Крім того, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Київській області №29-10-0.331-5596/2-17 від 16.03.2017, спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.121). Відповідно до листа управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі №29-1014-99.3-1975/2-16 від 12.05.2016 межі села Світанок не встановлювались. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.10.2016 у справі №373/2331/15-ц відмовлено в задоволенні позову заступника прокурора Київської області до Головного управління Держземагенства у Київській області, [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, [PERSON], Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання недійсним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення в державну власність. Предметом даного позову був договір оренди земельної ділянки, який Світанківська сільська рада просить визнати недійсним. Розглядаючи спір апеляційним судом досліджувалась обставина перебування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту с.Світанок та встановлено, що спірна земельна ділянка площею 114 га яка надана [PERSON] в оренду розташована за межами населеного пункту, і відноситься до земель державної, а не комунальної власності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Відповідно до ст.19 Конституції України органи держави та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Статтею 80 Земельного кодексу України визначені суб'єкти права власності на землю, якими є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч.2 ст.83 цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ч.1 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно ч.1, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В свою чергу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України (зі змінами, внесеними згідно Законами № 5395-VI від 02.10.2012, № 366-VII від 02.07.2013) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.\~Підставою відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч.1, ч.6 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. За правилами ч. 6, ч.10 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування, яким затверджується проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно ч. 13. ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до ст.21 Закону України «Про основи містобудування» №2780-ХІІ від 16.11.1992 визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої иістобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною 2 ст.1 Закону України «Про планування і забудову території» №1699-ІІІ від 20.04.2000 сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноважень щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.09.2017 у справі № 6-2686цс16, межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункту не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/або зміни меж». Позивач у своєму позові посилається на те, що в момент надання спірної земельної ділянки в оренду вона знаходилась у постійному користуванні фізичних осіб і не була вільною, на підтвердження цього надана довідка №34 від 24.06.2016. Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підпроиємницької та іншої діяльності. Згідно з ч.5 ст.126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Згідно з п.6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували зареєстроване у встановленому порядку право власності або право постійного, тимчасового користування спірною земельною ділянкою іншими особами в момент оформлення оренди [PERSON] з числа земель, переданих йому в оренду. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, н6а які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крам випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що належних та допустимих доказів встановлення меж с.Світанок належним чином позивачем не надано, що в свою чергу не дає підстав встановити, чи порушені інтереси Світанківської сільської ради винесенням оскаржуваного наказу та укладенням договору оренди земельної ділянки від 07.02.2014. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 13,19 Конституції України, ст. 80, ч.2 ст. 83, ч.1,5 ст. 84, ч. 2 ст. 92, ст. 117, ч. 1,4 ст. 122, ст. 123, ч. 5 ст. 126, ч.1 ч. 6 ст. 186-1, п. 6 Р.Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 року, ст. ст. 7, 19, 22 Земельного кодексу України 1990 року, ст. 203, 215 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 4, 15, 16 ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed