Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 06.09.2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05.03.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 154. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Сімейні стосунки між сторонами не склалися. Протягом останнього року спільне життя подружжя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Через різні погляди на шлюб та сімю між сторонами виникали сварки, свідком яких була дитина. Спільне господарство сторони не ведуть, оскільки з травня 2018 року проживають окремо. Позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], при винесенні рішення залишити їй прізвище «Тимошніченко» та не стягувати судовий збір з відповідача. Сторони в судове засідання не зявились, хоча про час і місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.09.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 05.11.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог, ненадання строку на примирення, залишення прізвища «Тимошніченко» з проханням не стягувати судові витрати з відповідача. 05.11.2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про визнання позовних вимог, розгляд справи без його участі та ненадання терміну на примирення. Встановлені судом обставини: 05.03.2016 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Тимошніченко», що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого повторно 14.11.2017 року, [PERSON] І-СР №154497 (а.с.5). 17.08.2016 року народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження від 29.08.2016 року, серія І-СР №232586. В графі батько зазначений [PERSON], в графі мати [PERSON] (а.с.7). Отже судом встановлено факт реєстрації шлюбу між сторонами та наявність у них від даного шлюбу спільного малолітнього сина. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту а), b), с) ч. 1 ст. 16 Конвенції ООН «Про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок» від 03.09.1981 року, держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: \~ \~ \~ \~a) однакові права щодо одруження; b)\~однакові \~права \~на \~вільний \~вибір дружини\~і на\~одруження лише\~з своєї\~вільної і\~ повної\~згоди;\~ \~ \~ \~ \~c) однакові права та обов'язки під час шлюбу і після його розірвання. Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.. 113 СК України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки подружні відносини сторони не підтримують і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому шлюб необхідно розірвати. Твердження позивача щодо обставин розірвання шлюбу не підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.ст. 141-142 ЦПК України. Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Враховуючи, що у своїй заяві позивач просила не стягувати з відповідача судовий збір, суд вважає можливим віднести судовий збір у сумі 352,40 грн. за рахунок позивача.

Outcome: approved