Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.07.2005 року в розмірі 16245,23 гривень, з урахуванням стягнутої з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2008 р. в розмірі 5304,52 грн. та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн., понесених позивачем при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на фіксуванні судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування не наполягає. Позов підтримав, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило. За даними Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , куди й надсилались судові повістки, але поштові конверти повертаються із зазначенням про закінчення терміну зберігання. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання, повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає. Тому, суд вважає, що повістка є доставленою і відповідач не з'явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору б/н від 03.07.2005 року відповідач [PERSON] на підставі заяви позичальника отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Уклавши з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі свого боку умови кредитного договору виконав в повному обсязі, але відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання в частині погашення заборгованості та відсотків за користування кредитом не виконує і станом на 31.12.2013 року має заборгованість в розмірі 20299,98 гривень, яка складається з наступного: - 3958,96 грн. - заборгованість за кредитом; - 16341,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; З урахуванням того, що 07.04.2008 р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суми заборгованості за кредитом в розмірі 5304,52 грн. , заборгованість складає 14995,46 грн. а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина) - 749,77 грн. - штраф ( процентна складова). Тому, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 16245,23 грн. Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини Відповідно до п.17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. - наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання вважається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). 03.07.2005 року при укладанні кредитного договору сторони поставили свій підпис під договором, чим засвідчили факт на згоду з умовами договору, обов'язками за договором, що всі умови договору цілком зрозумілі, вони вважають їх справедливими. Заява позичальника (Кредитний договір) було підписано добровільно, окрім того, [PERSON] за кредитним договором надав гарантії того, що він ознайомлений з договірними умовами і він з ними погоджується. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 526, 530 ЦПК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня , коли речі мали бути повернуті, до дня фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом. Боржник ,який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням того, що при зміні підсудності повторна сплата судового збору чинним законодавством не передбачена, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору .

Outcome: approved