Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що житловий будинок з нижчевказаними господарськими будівлями і спорудами в с.Нижня Велесниця, по вул.16 Липня (колишня назва «Чкалова»), 15, Коломийського району належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка на час ліквідації колгоспних дворів проживала у спірному будинку, що стверджується відповідним свідоцтвом про право власності. 04.09.1995 року [PERSON] померла. З 2005 року позивач вселився в зазначений будинок, здійснив його покращення (ремонт), та з того часу відкрито, безперервно, добросовісно володіє цим будинком, що також стверджується відповідним актом. Крім позивача, з 2005 року ніхто інший спірний будинок не використовував. Спадкоємців, які б претендували на вказану спадщину, немає. Тому позивач, посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на вказаний будинок, господарські будівлі і споруди за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 09.11.2016 року він звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності (а.с. 25). Представник відповідача 09.11.2016 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказує, що позовні вимоги відповідач визнає та просить справу розглядати без участі представника цієї ради (а.с. 26). В звязку з неявкою в судове засідання вищевказаних учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-НМ №154667, виданого 30.07.2012 року (повторно) відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] померла 04.09.1995 року в с.Нижня Велесниця Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 4). Право власності на житловий будинок №15 в с.Велесниця, по вул.Чкалова, Коломийського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 09.12.1987 року згідно з рішенням виконкому Коломийської районної ради №195 від 09.09.1987 року зареєстровано за [PERSON] - головою колгоспного двору (а.с.6). Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП «Коломийське МБТІ» 07.07.1987 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 45,7 кв.м. житловою площею 16,0 кв.м., та господарських будівель і споруд: стайні літера Б, стодоли літера В, вбиральні літера Г, огорожі №1-2 (а.с. 7-10). Актом, складеним 14.09.2016 року, стверджується, що позивач з 2005 року добросовісно заволодів будинковолодінням за адресою: с.Нижня Велесниця, по вул. 16 Липня, 15, Коломийського району, здійснює покращення даного будинковолодіння і відкрито та безперервно продовжує використовувати його (а.с.5). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень ч.2 ст. 328 вказаного Кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до правил ч.4 цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, враховуючи, що діючий ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), то норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Відповідно до розяснень, даних в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав від 07.02.2014 року №5 при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень п.11 вказаної постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивач з 2005 року, тобто більше 11 років, відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірним будинком. Отже, суд приходить до висновку про наявність умов та підстав, передбачених ст.344 ЦК України. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.16, 328, 344 ЦК України та,

Outcome: approved