Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/961-А від 29 травня 2006 року у загальному розмірі 6 005 доларів США 81 цент (що за курсом долару США - 11 грн. 63 коп. за один долар США станом на 11 червня 2014 року становить 69 847 грн. 57 коп.), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 910 доларів США 41 цента, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 59 доларів США 86 центів, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 35 доларів США 54 цента. Стягнуто також із [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 472,6 грн. Не погодившись із рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банка, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невірну оцінку доказам по справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно змінити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно статуту ПАТ «Комерційний банк «Надра»», погодженого Національним банком України 02 лютого 2011 року, правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Комерційний банк «Надра» є ПАТ «Комерційний банк «Надра». 29 травня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/961-А, згідно з умовами якого позивач надав останньому кредит у розмірі 8 284,46 доларів США з виплатою процентної ставки 12,99% річних строком до 20 травня 2011 року. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти на умовах та в порядку, встановлених договором. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За своє життя боржник [PERSON], всупереч вказаних умов кредитного договору та вимог ст.ст. 1054, 1050 ЦК України, не повернув кредит у строки та розмірі, визначені умовами кредитного договору, а також не сплатив відсотки за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка була облікована позивачем станом на день смерті, у загальному розмірі - 6 005,81 доларів США (що за курсом долару США - 11 грн. 63 коп. за один долар США станом на 11 червня 2014 року становить 69 847 грн. 57 коп.), та яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 5 910,41 доларів США, заборгованості по відсотках - 59,86 доларів США, заборгованості по комісії - 35,54 доларів США. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 32 своєї постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності спадкоємців суди мають враховувати, що відповідно до положень ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З наведеного вбачається, що у разі смерті боржника, боргові зобов'язання померлого, що витікають з договірних правовідносини, учасником яких той був, відповідно до ст.ст. 1216, 1281-1282 ЦК України, з договірних переходять в сферу дії норм спадкового права. Зі смертю учасника договору до спадкоємців переходить борг померлого в обсязі, який існував на час смерті. Судом також встановлено, що до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини донька спадкодавця - [PERSON] та дружина спадкодавця - [PERSON], про що 11 жовтня 2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 1-6352 на ім'я [PERSON] та за реєстровим № 1-6354 на ім'я [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації смертей 11 січня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 209. Виходячи з наведених вимог матеріального закону та встановлених обставини справи, суд дійшов висновку, що у зобов'язанні за кредитним договором, укладеним між позивачем та померлим [PERSON], відбулась заміна боржника, яким стала відповідачка [PERSON] внаслідок спадкування. Не погодившись із доводами [PERSON] про те, що вона відмовилася від спадщини на користь банку, а тому не має відповідати за позовом, суд послався на наступне. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] вчасно звернулась до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], внаслідок чого було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 1-6354. Спадкове майно, на яке було видане дане свідоцтво, складається з автомобіля ДЕУ Ланос, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Суд зазначив, що нотаріально посвідчена заява відповідачки від 16 вересня 2008 року щодо її заперечення проти переакредитації та перереєстрації вказаного транспортного засобу на будь-яку іншу особу (а.с. 94) не має значення для правильного вирішення спору по суті, оскільки така заява за своїм змістом та значенням не є тотожною заяві про відмову від спадщини. Суд зауважив, що така заява стосується саме врегулювання боргових зобов'язань із кредитором з боку того спадкоємця, який прийняв у спадщину у встановленому законом порядку не тільки права на певне спадкове майно, а і відповідні цивільно-правові обов'язки, адже до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1217, 1218 ЦК України). Обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора прямо передбачений ст. 1282 ЦК України. Доказів погашення означеної заборгованості з боку відповідачки суду не надано, як і не надано належних та допустимих доказів передачі майна кредитору в рахунок погашення заборгованості (відповідних актів прийому-передачі, додаткових угод, письмових заяв банку на підтвердження такої події тощо). Суд не прийняв як належний та допустимий доказ по справі показання свідка [PERSON] відносно того, що він залишив транспортний засіб на майданчику ПАТ КБ «Надра» для його подальшої реалізації, пославшись на те, що такі покази не узгоджуються з іншими доказами, зібраними судом. Зокрема, станом на час розгляду даної цивільної справи по суті транспортний засіб є облікованим у відповідних підрозділах Управління державної автоінспекції саме за спадкодавцем (а.с. 96), а згідно повідомлення ПАТ КБ «Надра» ДЕУ Ланос, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], співробітникам банку не передавався та на автомайданчику відсутній, жодних договорів переведення боргу чи додаткових договорів, або договорів факторингу не укладалось. Суд зауважив, що тягар утримання майна покладений на його власника (ст. 322 ЦК України), а тому саме відповідачка, як особа, яка отримала у спадщину певне спадкове майно і набула на нього відповідне речове право, зобов'язана дбати про його належне утримання. Правомочності власника щодо належного йому майна здійснюються ним незалежно від волі і бажання інших осіб і можуть обмежуватись лише законом чи договором. Суд дійшов висновку, що оскільки матеріалами справи встановлена обставина прийняття відповідачкою спадщини у вигляді вказаного транспортного засобу і не доведено суду факту передачі цього майна в рахунок погашення майнових вимог кредитора ПАТ КБ «Надра», у позивача наявне право на майнову вимогу до спадкоємця щодо повернення грошових коштів. Суд також зазначив, що доказів в спростування правильності розрахунків суми заборгованості відповідачка суду не надала, як і не надала доказів того, що дійсна вартість спадкового майна є меншою суми кредитної заборгованості. З огляду на наведене, суд вважав, що спадкоємцю необхідно виконати зобов'язання боржника, яким був спадкодавець, належним чином, а саме: сплатити заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/961-А від 29 травня 2006 року, яка складає 6 005,81 доларів США (що за курсом долару США - 11 грн. 63 коп. за один долар США станом на 11 червня 2014 року становить 69 847 грн. 57 коп.), та яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 5 910, 41 доларів США, заборгованості по відсотках - 59,86 доларів США, заборгованості по комісії - 35,54 доларів США. Доводи представника відповідача щодо неправомірності надання кредиту в іноземній валюті суд не взяв до уваги, пославшись на те, що у цивільному законодавстві діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Суд зазначив, що предметом даної цивільної справи не був розгляд питання про правомірність укладеного кредитного договору, адже відповідачка у встановленому законом порядку (із зустрічним позовом, або в загальному порядку із пред'явленням позовної заяви) до суду із такими вимогами не зверталася. Таким чином, заперечення представника відповідачки з цього приводу не можуть бути підставою розгляду такого питання по суті, адже це суперечить загальним засадам цивільного процесуального законодавства, якими встановлені порядок та спосіб звернення до суду із відповідними вимогами, спрямованими на захист чи охорону конкретного цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року встановлено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Разом із тим, як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Таким чином, врахувавши надані докази та вимоги ст.ст. 526, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача за своєю правовою природою законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та із [PERSON] підлягає стягненню за кредитним договором № 8/2006/840-К/961-А від 29 травня 2006 року заборгованість у розмірі 6 005 доларів США 81 цент (що за курсом долару США - 11 грн. 63 коп. за один долар США станом на 11 червня 2014 року становить 69 847 грн. 57 коп.). Апеляційний суд погоджується із правовими підставами для задоволення позовних вимог, між тим не може погодитися із розміром стягнутої з відповідачки на користь позивача сумою заборгованості. Так, судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховані вимоги ч. 1 ст. 1282 ЦК України, згідно якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. 11 жовтня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6352, [PERSON] є спадкоємицею майна після смерті батька [PERSON], а саме: ? частини автомобілю ДЕУ Ланос, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Оцінка спадкового майна - 14 196 грн. Відповідно до звіту ТОВ «С-Тиматика» № 217 від 10 жовтня 2008 року про вартість дорожнього транспортного засобу легкового автомобілю ДЄУ Ланос, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартість зазначеного автомобіля становить 28 392 грн. Зазначена сума вартості автомобілю ніким не спростована. Оскільки ще за життя [PERSON], яка померла [INFO], 11 липня 2008 року склала заповіт на все своє майно на ім'я [PERSON], який на теперішній час є чинним, відповідачка [PERSON] є спадкоємицею тільки ? частини майна після смерті батька [PERSON] - ? частини автомобілю ДЕУ Ланос, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України та з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/961-А від 29 травня 2006 року в межах вартості майна, одержаного відповідачкою у спадщину, тобто у розмірі 14 196 грн., що відповідає ринковій вартості ? частини автомобілю ДЕУ Ланос.

Outcome: partial