Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги до суду [PERSON] обґрунтувала тим, що 08.09.1996 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, під час якого відповідач, діючи в інтересах сімї, придбав квартиру [ADDRESS]. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 01.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Позивач просила суд, в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право спільної власності на ? частку квартири [ADDRESS]; у спільній власності [PERSON] залишити ? частку квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої вимоги до суду обґрунтував тим, що 08.09.1996 року між ним та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, під час якого він за свої особисті кошти придбав квартиру [ADDRESS]. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 01.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Просив суд визнати особистою приватною власністю чоловіка [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згодом, у судовому засіданні [PERSON] збільшив позовні вимоги. Просив суд провести поділ спільного майна подружжя, а саме кредитних коштів у розмірі 193158,33 грн. отриманих в інтересах сім'ї у ПАТ АБ «Укргазбанк», стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 96580 (девяносто шість тисяч пятсот вісімдесят) гривень, тобто половину вартості вказаного об'єкта права спільної сумісної власності подружжя; стягнути на його користь понесені витрати по справі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник Гасер [PERSON] позов підтримали повністю, наполягали на його задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення. Суду пояснили, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за спільні кошти. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] свої позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Первісний позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення. Суду пояснили, що спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти, які він отримав від батьків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в 2007 році [PERSON]О його попросив привезти з села матір [PERSON]. По дорозі вона повідомила, що везе 200000 грн. власних коштів для купівлі квартири [PERSON] Свідок бачив особисто як мати відповідача передавала йому кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в 2007 році вона разом з [PERSON] автомобілем на прохання [PERSON]О привезли його матір [PERSON], яка привезла йому 200000 грн. власних коштів для купівлі квартири. Свідок бачила особисто як матір відповідача передавала йому кошти. Свідок [PERSON]Г у судовому засіданні пояснила, що в 2007 році вона привезла [PERSON] 200000 грн. власних коштів для купівлі квартири [PERSON] Купили за ці гроші квартиру [ADDRESS]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її дочка [PERSON] та колишній зять [PERSON] спільно заробляли кошти займаючись торгівлею. Мали намір придбати квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] спільно заробляли кошти займаючись торгівлею взуття та одягу. Вони мали намір придбати квартиру. Після купівлі квартири ремонт проводили разом, після розірвання шлюбу [PERSON] самостійно купував меблі та проводив ремонт за свої кошти. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.\~\~\~\~\~ 08.09.1996 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 01.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набуло законної сили 12.11.2013 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2007 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], та відповідно до умов договору прийняв її у власність. Вартість квартири складала 202000 грн. Кошти для придбання квартири [PERSON] надала мати [PERSON], що було встановлено в судовому засіданні. У вказаній квартирі проживає [PERSON] з сином [PERSON], [INFO]. Згідно із п.3 ч.1 ст.57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте не, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або ) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згоду на придбання [PERSON] квартири [PERSON] не давала, що свідчить про придбання [PERSON] квартири за кошти, які належали йому особисто. Згідно кредитного договору № 1 Ф/2012 від 17.08.2012 року [PERSON] отримав від ПАТ АБ «Укргазбанк» кредит у сумі 190\~000 грн. з цільовим призначенням для задоволення споживчих потреб. Кредит забезпечувався фінансовою порукою [PERSON]. Отримані кошти були витрачені подружжям для поліпшення побутових умов проживання сімї, проведення ремонтних робіт у квартирі, для відпочинку сімї. В період фактичного припинення шлюбних відносин (з червня 2013 року) [PERSON] самостійно сплатив борг перед банком розмірі 193158 грн. погасивши таким чином кредит. Факт погашення [PERSON] кредиту підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками та квитанціями, завіреними печаткою банку. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно із частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбані грошові кошти у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки до складу спільного майна подружжя входить спільність активу, тобто права власності на речі та майнові зобов'язальні права, але не спільність пасиву, тобто боргів, то при вирішенні питання про поділ боргів подружжя, необхідно розмежовувати поняття «особисті» та «спільні» борги дружини та чоловіка. Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов'язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сімї, зокрема борги дружини і чоловіка, повязані з їх спільним майном; за зобовязаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобовязаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими. Кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте в деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Більше того, інколи участь у зобов'язанні одного з подружжя спричиняє визнання зобов'язаною стороною і другого з подружжя. Це можливо як в договірних, так і в не договірних (деліктних) зобовязаннях. Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сімї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби. Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Викладене у запереченнях [PERSON] прохання відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя за спливом строків позовної давності розгляду не підлягає, оскільки відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. [PERSON] такої заяви не подавав. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved