Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 19 грудня 2011 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2017 року сім`я почала проживати у приватному будинку, і потім позивач помітив, що відповідач почала вживати алкоголь та поступово віддалятися від сім`ї, проводила час в оточенні інших чоловіків. Після цього, відповідач винайняв інше житло, куди переїхав жити, а згодом, забрав до себе дітей. Будинок має всі необхідні умови для проживання дітей, позивач працює, уклав угоду із нянею, яка відводить та забирає дітей із школи. Діти навчаються та разом із батьком чудово проводять дозвілля. Також, стан здоров`я дітей є задовольним, медичні обстеження вони проходять регулярно. Позивач жодним чином не забороняє дітям бачитися із їх матір`ю, однак гостювання дітей у матері негативно впливає на їх психіку, оскільки відповідач влаштовує своє особисте життя, має стосунки із різними чоловіками, про що розповідають самі діти. Позивач вважає, що дітям краще буде проживати у нього, оскільки він має кращі умови для проживання дітей, ніж у відповідача. Крім того, позивач має автомобіль, що є зручним у перевезенні дітей у школу, садочок та на різні гуртки. Також, діти самі бажають проживати у батька, у матері діти не хочуть жити. З огляду на викладені обставини, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх батьком - [PERSON] . Заперечення відповідача. 08 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти позовних вимог, оскільки викладені у позові обставини не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач не веде розгульний спосіб життя, бере активну участь у вихованні дітей, цікавиться успішністю їх у школі та садочку, піклується про їх розвиток. Також, відповідач працює, має самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, веде здоровий спосіб життя, за місцем роботи і проживання характеризуються позитивно, добре відноситься до дітей. За таких обставин, відсутні підстави для визначення місця проживання дітей із батьком. 26 лютого 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де він не погоджується із викладеними у відзиві обставинами, вважає, що дітям буде краще проживати із ним. Наполягав на позовних вимогах. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 30). Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року вирішено роз`єднати позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей у самостійні провадження. (а.с. 96). Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей, та призначено підготовче засідання (а.с. 103). Ухвалою суду від 19 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 143). Ухвалою суду від 18.03.2021 року, внесеною до протоколу судового засідання, замінено третю особу Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області на Органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області до суду не з`явився, направивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Обставини справи, що встановлені судом. 19 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що у сторін народилося троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 10-12). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Із матеріалів справи встановлено, що сторони проживають окремо один від одного. Позивач [PERSON] проживає в орендованому будинку [ADDRESS] (а.с. 16-17). Разом із позивачем [PERSON] у вищевказаному будинку проживає двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , що підтверджується актами обстеження житлових умов від 02 січня 2019 року, 08 січня 2019 року , 21 січня 2019 року, 28 січня 2019 року, 04 лютого 2019 року, 11 лютого 2019 року, 18 лютого 2019 року, 12 березня 2019 року, 18 березня 2019 року, 25 березня 2019 року, 01 квітня 2019 року. (а.с. 79-86, 135-138). Зі змісту вищевказаних актів обстеження житлових умов вбачається, що умови для проживання у будинку є задовільні. Кожна дитина має окреме ліжко та місце для навчання, відпочинку. Діти достатньо забезпечені одягом та їжею. Батько [PERSON] дуже добре піклується про своїх дітей, водить їх до школи та дитячого садочку. Не зловживає алкоголем. Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що їхня старша дочка - [PERSON] , [INFO] , проживає у відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок [PERSON] орендує у [PERSON] , що підтверджується Договором оренди від листопада 2018 року (а.с. 61-62). Згідно наданої 08 лютого 2019 року директором та класним керівником КЗ «Бобрицьке НВО ЗЗСО-ЗДО» характеристики, [PERSON] зарекомендувала себе у школі як дисциплінована та працелюбна учениця. Має навчальні досягнення середнього рівня. Батьки приділяють належну увагу вихованню дочки (мама є активним членом батьківського комітету) (а.с. 47). Відповідно до характеристики від 08 лютого 2019 року [PERSON] також навчається у КЗ «Бобрицьке НВО ЗЗСО-ЗДО», зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна учениця. Батьки учениці постійно цікавляться станом успішності своєї доньки, піклуються про її розвиток (а.с. 48, 86). Малолітній [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти «Колосок», що підтверджується характеристикою. Хлопчик виховується у благополучній сім`ї, в основному вихованням займається мама (а.с. 49). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «Стафед» на посаді кур`єра та його середня заробітна плата складає 7000 (сім тисяч) грн., що підтверджується копією довідки № 22/18 від 22 листопада 2018 року (а.с. 13). Згідно наданої характеристики [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, у спілкуванні із колегами доброзичливий та привітний, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, за час роботи на підприємстві догани не отримував (а.с. 14). За місцем свого проживання [PERSON] також характеризується позитивно, скарги від жителів села на останнього відсутні, про що зазначено у характеристиці, виданої старостою села Бобрик (а.с. 15). Згідно характеристики, наданої старостою села Бобрик, [PERSON] за місцем свого проживання характеризується позитивно, займається вихованням своїх дітей, алкогольними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує (а.с. 45). [PERSON] працює у ТОВ «Бобрик» та за місцем роботи характеризується позитивно, про що генеральним директором ТОВ «Бобрик» надано відповідну характеристику (а.с. 46). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області з метою визначення місця проживання дітей із нею. 28 січня 2019 року комісією Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надано висновок № 173/01-11, де комісія вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] (а.с. 41-43). До матеріалів справи від психолога [PERSON] додано висновки від 31 січня 2019 року, зроблені у ході бесіди із малолітніми [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту вказаних висновків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають бажання залишитися проживати зі своїм батьком, будь-які емоційні контакти із матір`ю діти відкидають (а.с. 72, 78). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що до неї, як спеціаліста, звернувся позивач для визначення емоційного стану його дітей та ставлення дітей до батька та матері. Із дітьми проведено бесіду із застосування методів для визначення їхнього психологічного стану до батьків. У ході проведення таких методів установлено, що діти бачать себе поруч лише із батьком. Щодо матері, то із поведінки дітей було видно, що вони не мають контакту з нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача та відповідача. Із відповідачем свідок перебуває у дружніх відносинах, часто буває у будинку відповідача. Свідок пояснила, що відповідач дуже хороша господиня, піклується про своїх дітей. Свідку відомо, що позивач силоміць забрав двох менших дітей, які наразі проживають у нього. Свідок [PERSON] пояснив, що живе через 6 хат по одній вулиці біля відповідача, зазначив, що раніше [PERSON] була « толкова », а після розлучення із чоловіком почала зловживати алкогольними напоями. Проте, свідок пояснив, що ніколи її не бачив в стані алкогольного сп`яніння і не бачив як вживала алкоголь, але бачив якось, що відповідач із знайоми сиділи в альтанці у дворі і сусідка [PERSON] несла горілку і пиво. Батька може охарактеризувати позитивно, бо діти ходять нагодовані, чисто одягнені. Свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем і характеризує його як хорошого батька, бо діти ходять охайні, доглянуті. Також пояснив, що коли відповідачка приходить до позивача, то постійно скандалить, бачив навіть як вони бились. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Згідно із частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із частиною 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як роз`яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини (яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». При розгляді даної справи з пояснень сторін встановлено, що з вересня 2018 року між сторонами стався конфлікт, відповідач мала намір розлучитись із чоловіком, з того часу сторони періодично проживали окремо та діти також то з одним, то з другим. З 31 грудня 2018 року (уже після пред`явлення позову до суду у листопаді 2018 року), батько забрав дітей і вони почали проживати окремо від матері. У подальшому, молодші діти [PERSON] та [PERSON] проживали з батьком, проте інколи протягом навіть декількох днів та тижнів проживали з матір`ю. Старша донька [PERSON] протягом розгляду справи проживала із матір`ю, періодично перебуваючи по декілька днів у батька. Як встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач проживають один від одного не дуже далеко, тому діти мають можливість за бажанням відвідувати батька та матір. Разом з тим, молодші діти [PERSON] та [PERSON] все ж більше часу проживають з батьком, а старша донька [PERSON] - з матір`ю. За таких обставин, враховуючи те, що на час ухвалення рішення дитині [PERSON] , [INFO] , уже виповнилось 14 років, тому вона самостійно може вирішувати з ким із батьків проживати, та беручи до уваги те, що, загалом, вона постійно проживає з матір`ю, тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком задоволенню не підлягають. Визначаючи місце проживання молодших дітей сторін, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, зважаючи на те, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже досить тривалий час проживають разом із батьком, вважає, що необхідно визначили місце їхнього проживання саме разом з ним. Так, у матеріалах справи відсутні докази, які негативно характеризують як позивача, так і відповідача, які приділяють належну увагу здоров`ю дітей та їх вихованню, обоє мають самостійний дохід, забезпечують належні умови для проживання дітей. Проте, судом на час ухвалення рішення не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання молодших дітей з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця проживання дітей, буде мати більш позитивний вплив на них. Враховуючи інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, беручи до уваги висновки психолога [PERSON] від 31 січня 2019 року, де [PERSON] та [PERSON] висловили бажання залишитися проживати зі своїм батьком, суд приходить до висновку про те, що відсутні вагомі підстави для зміни місця їхнього проживання. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. У цій справі судом не вирішувалось питання про розлучення матері з дітьми, оскільки мати у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно них та участь у вихованні дітей. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дітей з батьком мати не позбавляється можливості спілкування з дітьми та участі у їх вихованні та утриманні. Позивач, як мати дітей, може реалізувати свої права шляхом досягнення нових домовленостей з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, визначення місця проживання молодших дітей з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. На підставі викладеного, та

Outcome: partial