Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» (надалі «Позивач», ПАТ «Прикарпаттяобленерго») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON](надалі «Відповідач»), та, з урахування зменшених позовних вимог, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 863,92 грн. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник Позивача зазначив про те, що Позивач надає послуги з електропостачання споживачу [PERSON], що проживає в квартирі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Республіканська, 5а/53, за особовим рахунком № 24050760. Станом на час звернення до суду, як вказав представник Позивача, Відповідачем спожито послуг з електричного постачанняна суму 863,92 грн., однак всупереч вимогам чинного законодавства України не оплачено вказаної вартості цих послуг, у звязку з чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед Позивачем в сумі 863,92 грн. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, як зазначивВідповідач, у нього відсутня заборгованість за послуги електричного постачання перед Позивачем, оскільки ним оплачуються отримані та спожиті від Позивача послуги в обсязі, якому він вважає достатнім та необхідним, з огляду на неякісне надання послуг електропостачання Позивачем. Стосовно заборгованості, яка виникла до 2012 року, Відповідач посилався на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому просив в цій частині відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду. Заслухавши пояснення представника Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Відносини, що виникають у звязку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанняменергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на обєктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням, врегульовано Законом України «Про електроенергетику». Відповідно до статті 1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі енергії суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Як підтверджується матеріалами справи, ПозивачПАТ«Прикарпаттяобленерго» є виконавцем послуг електричного постачаннядля квартири за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Республіканська, 5а/53(особовий рахунок № 24050760), в якій проживає [PERSON], яка є споживачем цих послуг. Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про електроенергетику» Відповідач є споживачем послуг електропостачання, оскільки їх отримує. Факт надання Позивачем послуг електропостачання щодо будинку, в якому знаходиться квартира, в якій проживає [PERSON], Відповідачем належними засобами доказування не спростовано. В той же час, посилаючись на факт нездійснення оплати вартості отриманих та спожитих послуг, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 863,92 грн. В обґрунтування розміру заборгованості Відповідача представником Позивача надано суду здійснений ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Розрахунок заборгованості за спожиту електроенергію [PERSON], о/р 24050760 за адресою [ADDRESS] (а.с. 24-28), зі змісту якого вбачається, що заборгованість Відповідача станом на час розгляду справи, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, становить 863,92 грн. Так, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з пунктами 3, 19, 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357 споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. За прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію споживач несе відповідальність згідно із законодавством. 28 січня 2009 року між [PERSON] (Споживач) та Івано-Франківським РЕМ від імені ВАТ «Прикарпаттяобленерго» (Енергопостачальник) було укладено Договір про користування електричною енергією № 61341, згідно з пунктом 1 якого Енергопостачальник взяв на себе зобовязання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до пунктів 19, 42, 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 р., споживач електричної енергії зобовязаний сплачувати вартість спожитої електроенергії згідно затверджених тарифів, у встановлені договором терміни, а також несе відповідальність за прострочення терміну оплати. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Як встановлено [PERSON] зі змісту наданих Позивачем розрахунків заборгованості Відповідача (а.с. 24-28), по особовому рахунку [PERSON] заборгованість за послуги електропостачання почала обліковуватися , починаючи з 01.10.2008 року. Протягом періоду, починаючи з 01.10.2008 року, [PERSON] здійснював оплату отриманих послуг у довільному порядку (в окремі місяці недоплачуючи, а в окремі переплачуючи суму нарахованої плати за електроенергію). В поданих до суду письмових запереченнях на позов та в судових засіданнях Відповідач покликався на пропуск Позивачем строку звернення до судуз позовними вимогами про стягнення заборгованості, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Так, як встановлено [PERSON] з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду29 липня 2015 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). При цьому, як встановлено [PERSON], заборгованість, яку просить стягнути Позивач складається із заборгованості, яка виникла, починаючи з 2008 року та збільшувалася протягом подальших років. В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представник Позивача покликався на те, що в спірних правовідносинах строк позовної давності переривався у звязку з поданням Позивачем до суду заяви про видачу судового наказу, та частковою переплатою Відповідачем заборгованості в окремі періоди. Так, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що із заявою про видачу судового наказу ПАТ «Прикарпаттяобленерго» звернулося у 26 серпня2014 року, судовий наказ було видано 22 вересня 2014 року, а скасовано ухвалою суду 03 листопада 2014 року. Таким чином, навіть звертаючись 26 серпня 2014 року із заявою про видачу судового наказу, ПАТ «Прикарпаттяобленерго» було пропущено трирічний строк позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за період з 2008 по 26 серпня 2011 року, а, відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутність обґрунтованих підстав для його поновлення. Стосовно посилання представником Позивача на факт здійснення [PERSON] в окремі місяці переплат за нараховані послуги електропостачання, як на підставу переривання строку позовної давності, Суд звертає увагу на наступне. За змістом частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Системний аналіз змісту вищевказаної норми права свідчить про те, що підставою для переривання строку позовної давності є конкретні дії особи, які безпосередньо свідчать про визнання нею свого боргу. Таким діями, зокрема, можуть бути заява особи про відстрочку, розстрочку, перерахунок, реструктуризацію заборгованості тощо. Тобто, вчиняючи відповідні дії, особа повинна безпосередньо визнавати наявність в неї відповідного боргу. За висновком [PERSON], здійснення Відповідачем у окремі місяці оплат за нараховані послуги в більшому розмірі, аніж їх було нараховано Позивачем, не є підставою для висновку про визнання [PERSON] свого боргу за 2008-2011 роки, оскільки в жодній із наданих суду квитанції, за якими здійснювалися переплати, Відповідач не зазначав про оплату ним заборгованості за 2008-2011роки. Не подавалося ним будь-яких заяв, в яких би він безпосередньо визнавав наявність в нього відповідної суми заборгованості. Крім того, в судовому засіданні Відповідач покликався на те, що він жодного разу не вчиняв дій, які свідчать про визнання ним заборгованості за послуги електропостачання, а представник Позивача таких доводів належними засобами доказування не спростував. Отже, та обставина, що мали місце оплати Відповідачем більшої суми, ніж було використано послуг, не може бути підставою для висновку про переривання строку позовної давності, оскількивказанідіїнесвідчатьпроте, що Відповідач визнавав відповідну суму заборгованості і саме проводив оплату в рахунок її погашення. В той же час, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу 26 серпня 2014 року, Позивач вчинив дії, які перервали строк позовної давності щодо стягнення з Відповідача заборгованості за електроенергію за період, починаючи з 26 серпня 2011 року, а тому за вказаний період підстави для відмови в позові з підстав пропуску строку звернення до суду відсутні. Відтак, як встановлено [PERSON] зі змісту наданого представником Позивача розрахунку (а.с. 24-28), протягом періоду з 26 серпня 2011 року по 22 липня 2015 року [PERSON] було спожито послуг електропостачання на загальну суму 2 535,66 грн. Зі змісту даного розрахунку також випливає, що за період з 26 серпня 2011 року по 22 липня 2015 року [PERSON] було оплачено послуг електропостачання на загальну суму 1 446,21 грн. Крім того, Відповідачу нараховано субсидію в розмірі 354,16 грн. Отже, відповідно до матеріалів справи, загальна сума заборгованості [PERSON] за спожиті послуги електропостачання за період з 26 серпня 2011 року по 22 липня 2015 року становить: 2 535,66 грн. - 1 446,21 грн. - 354,16 грн. = 735,29 грн. Належних доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON], або спростовували вірність даного розрахунку, Відповідачем [PERSON] не надано. Відтак, [PERSON] встановлено, що станом на час розгляду справи за Відповідачем існує заборгованість перед Позивачем за спожиті послуги теплопостачання за період з 26 серпня 2011 року по 22 липня 2015 року в сумі 735,29 грн. Стосовно посилання Відповідача в судовому засіданні на факт неякісного надання Позивачем послуг електропостачання, Суд звертає увагу на те, що пунктом 25 Договору про користування електричною енергією № 61341 від 28 січня 2009 року, який укладено між Позивачем та Відповідачем, визначено порядок вирішення спору в разі порушення Енергопостачальником умов Договору. Доказів повного дотримання вищевказаного порядку Відповідачем [PERSON] не надано. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з Відповідача суми заборгованості за спожиті послуги енергопостачання за період з 26 серпня 2011 року по 22 липня 2015 року в сумі 735,29 грн. в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до часини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексуУкраїни (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 191,80 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 257, 264, 267, 714 ЦК України, ст.ст. 1, 26 Закону України «Про електроенергетику»,п.п. 3, 19, 20, 42, 48Правилкористування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357,

Outcome: partial