Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 вересня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилалася на те, що вона відповідно до договору позики від 01 вересня 2018 року на строк до 01 вересня 2019 року передала [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті останнього зобов`язання за договором позики не виконані. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з квартири за адресою: [ADDRESS] , а також частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , які звернулися до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 20 серпня 2019 року позивачем була пред`явлена вимога кредитора про повернення суми боргу за договором позики від 01 вересня 2018 року. Також позивач звернулася особисто до відповідачів з проханням повернути борг, на що отримала відмову. Як зазначила позивач, вона має право вимагати стягнення з відповідачів суми боргу, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає в поверненні суми позики, що виникла до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Також позивач зазначила, що на час подання позову свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалося. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва не можу бути підставою для відмови в задоволенні позову. З урахуванням викладеного позивач просила стягнути з відповідачів, як спадкоємців після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , в межах вартості отриманого у спадщину майна заборгованість за договором позики від 01 вересня 2018 року по 92 180 грн. з кожного та судові витрати по справі (т.1 та.с.2-7). Від [PERSON] та [PERSON] 12 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вони просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що у них є обґрунтовані сумніви щодо реального існування заборгованості батька перед [PERSON] та те, що договір позики був підписаний саме ним, оскільки від батька вони ніколи не чули про існування заборгованості та про укладений договір, а про укладений договір вони дізналися лише після смерті батька. Також у відповідачів викликає сумніви підпис у договорі позики, який не схожий з підписом батька. Також [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони є неналежними відповідачами, оскільки не приймали спадщину від [PERSON] (т.1 а.с.64-64). 12 листопада 2019 року від представника [PERSON] - адвоката Борисенка А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Так, представник відповідача посилався на те, що у [PERSON] є обґрунтовані сумніви щодо реального існування заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , оскільки підпис [PERSON] у договорі позики не співпадає зі зразками підпису, що наявні у [PERSON] (т.1 а.с.80-84). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.19). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (т.1 а.с.20). До суду 13 вересня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.21). Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу (т.1 а.с.22-23). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу було відмовлено (т.1 а.с.36-38). За клопотанням позивача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року було витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області копію актового запису про смерть [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано у Першої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (т.1 а.с.36-37). Від представника третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори 05 листопада 2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника (т.1 а.с.63). У судовому засіданні 13 листопада 2019 року було виключено з числа відповідачів [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.120-121). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення позову у зазначеній цивільній справі відмовлено (т.1 а.с.134-136). За клопотанням представника відповідача 04 лютого 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2020 року було призначено у цивільній справі № 201/10075/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу проведення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлені такі питання: 1. Чи виконано рукописний текст у Договорі позики від 01 вересня 2018 року, укладеному між [PERSON] в якості позичальника та [PERSON] в якості позичкодавця саме [PERSON] ; 2. Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі позики від 01 вересня 2018 року, укладеному між [PERSON] в якості позичальника, та [PERSON] в якості позичкодавця, саме [PERSON] ?; 3. Чи відповідають підписи всіх осіб, які підписали договір позики від 01 вересня 2018 року укладений між [PERSON] в якості позичальника та [PERSON] в якості позичкодавця, за участю свідків: [PERSON] та [PERSON] , даті зазначеної в даному документі (01 вересня 2018 року) або дані підписи були зроблені пізніше (з зазначення припущеної дати (проміжку часу) коли було зроблено підписи в даному документі)? Проведення експертизи доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1 а.с.214-216). Провадження у справі на період проведення експертизи було зупинено. 26 листопада 2020 року на адресу суду надійшов висновок з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів у зазначеній цивільній справі (т.1 а.с.235-241). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року поновлено провадження у зазначеній цивільній справі (т.1 а.с.242). У подальшому ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (т. 2 а.с.12-14). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.18-19). У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі на просили позов задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що у відповідача є сумніви щодо часу складання договору та чи були присутні при цьому свідки. Відповідачу та її родині нічого не було відомо про існування боргу. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 01 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] у простій формі укладено договір позики грошових коштів на суму 11 000 доларів США, згідно якого [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 01 вересня 2019 року, що підтверджується розпискою (т.1 а.с. 8). Розписка складена в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 14 березня 20149 року, виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.91). Відповідно до копії спадкової справи № 187-2019, яка відкрита Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 28 березня 2019 року, із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася дружина останнього [PERSON] (т.1 а.с. 148 на звороті). Діти [PERSON] та [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття належної їм частки у спадщині (т.1 а.с.149, 149 на звороті). 20 серпня 2019 року до Першої дніпровської нотаріальної контори надійшла вимога кредитора [PERSON] про повернення боргу за договором позики від 01 вересня 2018 року (т.1 а.с.166 на звороті - 167). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2019 року спадкоємцем померлого [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору купіволі-продажу квартири, посвідченого 21 листопада 2007 року приватним нотаріусом ДМНО Колодій Л.М. за реєстровим № 6601, є [PERSON] (т.1 а.с.93). Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 жовтня 2020 року № 833/834/835-20, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи, рукописний запис: « [PERSON] » в договорі позики від 01 вересня 2018 року (укладений між [PERSON] в якості позичальника та [PERSON] в якості позикодавця) в графі «Позичальник» - виконаний [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] в договорі позики від 01 вересня 2018 року (укладений між [PERSON] в якості позичальника та [PERSON] в якості позикодавця) в графі «Позичальник» - виконаний [PERSON] (т.1 а.с. 235-241). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання. У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; суд дійшов висновку про доведеність факту отримання [PERSON] у борг від позивача 11 000 доларів США, які боржник зобов`язався повернути у строк до 01 вересня 2019 року. Факт підписання вказаної вище розписки особисто [PERSON] підтверджується висновком експерта Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 жовтня 2020 року № 833/834/835-20. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики від 01 вересня 2018 року не складалась чи не підписувалась особисто [PERSON] , або була сфальсифікована - суду не надано. Суду також не надано доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачу. Крім того, у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що в її присутності було підписано договір позики та відбулася передача суми боргу та, що саме вона допомогла скласти цей договір. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позивачем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину у передбачений законом спосіб, є [PERSON] , враховуючи, що відповідачем не надано доказів, що вартість належного їй спадкового майна є меншою від суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, - суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 276 540 грн., що еквівалентно 11 000 доларів США на момент пред`явлення позову до суду. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 765 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved