Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовною заявою в якій зазначило, що 27.05.2006 між Банком та [PERSON] укладено договір № DNH4TP80681248 за яким остання отримала кредит у розмірі 3809,11 грн. зі сплатою 25,08% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.05.2007. Відповідач належним чином умови Договору не виконав, в наслідок чого станом на 20.06.2013 виникла заборгованість в загальному розмірі 59980,81 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом з витратами на юридичну допомогу та судовим збором. До суду позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач просив розглянути справу у його відсутність, проти позову заперечував, зазначивши, що не укладав жодного договору з Банком, а договір, на який посилається позивач є наслідком шахрайських дій з використанням паспорту відповідача. Крім того, просила застосувати до виниклих правовідносин наслідки спливу позовної давності, так як договір, на який посилається позивач, датований 27.05.2006 і укладався на 12 місяців, а з даним позовом Банк звернувся до суду лише серпні 2013 року. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 27.05.2006 [PERSON] заповнила заяву позичальника № DNH4TP80681248 в якій просила надати їй кредит в розмірі 3809,12 грн. строком на 12 місяців під 2,09% на місяць. Вказана заява разом з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умови), Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір, на що позичальник надав свою згоду (а.с. 7-9). Вказані обставини спростовують твердження [PERSON] про не укладання з Банком відповідного договору. Кредитні кошти, згідно п.п. 1, 2 Умов, надаються позичальнику шляхом перерахунку на рахунок торгівельного підприємства, в якому придбається певний товар за кредитні кошти, однак матеріали справи не містять даних, які б підтверджували факт перерахунку Банком коштів на рахунок торгівельного підприємства. Разом з тим, відповідач заперечень з приводу неправильності розрахунку заборгованості не висловлює, заяв чи клопотань про його дослідження експертним шляхом з метою спростування не подав. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. В силу ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. З погляду на вищевикладене, враховуючи наявну та не спростовану заборгованість відповідача перед Банком за договором № DNH4TP80681248 від 27.05.2006 позов мав би бути задоволений, проте відповідач наполягає на застосуванні до виниклих правовідносин наслідків спливу позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Як вказано вище, 27.05.2006 між сторонами укладено кредитно-заставний договір строком на 12 місяців, отже строк дії договору чітко визначений сторонами та закінчився 27.05.2007. Саме 27.05.2007 у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором і таке право Банк мав би реалізувати протягом загальної позовної давності до 27.05.2010 включно, проте звернувся до суду лише 13.08.2013, пропустивши, таким чином, строк для звернення до суду. Беручи до уваги ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України згідно яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed