Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного судунадійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , а також усунути перешкоди в користуванні власності позивача квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з квартири. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16.09.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . З грудня 2003року подружжя переїхали та стали проживати квартирі [ADDRESS] , право власності на 1/4 частину якої на той час належало позивачу в порядку приватизації.26.06.2006 року її батьки, [PERSON] і [PERSON] та сестра [PERSON] , подарували позивачу свої частки квартири і остання стала власником квартири в цілому. В останні декілька років між сторонами стали виникати сварки, незважаючи на проживання в одній квартирі, вони фактично розірвали шлюбні відносини та проживали в окремих кімнатах, але відповідач не бажав самостійно залишити житло, мотивуючи наявністю шлюбу. В подальшому рішенням Звенигородського районного суду від 15.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу відповідач продовжував проживати в квартирі позивача і не бажав виселятися, продовжував зловживати спиртними напоями та влаштовував безпричинні сварки, що затрудняло як позивачу, такі їхньому повнолітньому синові вести нормальний спосіб життя. [PERSON] неодноразово викликала поліцію і з відповідачем проводилися профілактичні бесіди та застосовувалися адміністративні покарання, але відповідач ніяк на це не реагує, а продовжує «отруювати» позивачу життя. Враховуючи вищенаведене позивач змушена звернутися до суду. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї,що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що відповідач особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та судові повістки, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.07.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 17.08.2020 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.09.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2000 року. (а.с.7) Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). З копії договору дарування частини квартири від 26.06.2006 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до відповіді начальника відділу Звенигородського ВПГУНП в Черкаській області від 20.05.2020 року встановлено факти застосування термінового заборонного припису стосовно кривдника, що підтверджується копіями приписів серії АА№012883 від 18.04.2020 року та серії АА №12827 від 11.05.2020 року. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується копіями постанов Звенигородського районного суду Черкаської області № 694/453/19 від 18.03.2019 року, № 694/502/20 від 24.04.2020 року. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, шлюб між ним і позивачкою розірваний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 в справі № 702/101/18. Відтак позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Суд вирішує порядок розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, проте оскільки позивач не просив суд стягувати судовий збір з відповідача, останній слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved