Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила позбавити її колишнього зятя [PERSON] права користування житловим будинком по [ADDRESS] та виселити його з даного помешкання мотивуючи тим, що дане помешкання належить їй на праві власності, з її дозволу в будинку поселилась сім`я доньки. Проте, після розлучення відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє домашнє насильство по відношенню до її доньки, ображає позивачку, якій 88 років, чим робить несумісним спільне проживання. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом відзиву на позов не скористався, в судове засідання не з`явився. Рух справи в суді. Провадження у справі відкрито 29 березня 2021 року, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07 травня 2021 року змінено порядок розгляду справи на спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Враховуючи згоду позивача, суд відповідно до вимог ст.280 ЦПК України вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] , [INFO] , є одноосібним власником житлового будинку по [ADDRESS] , про що зазначено у реєстраційному посвідченні від 15.10.1991 року. Згідно будинкової книги починаючи з червня 2000 року в даному будинку зареєстровані на постійне проживання та фактично проживає донька позивача із своєю сім`єю, до складу якої входив чоловік [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підставі судових рішень від 14 лютого 2020 року та 27 квітня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до колишньої дружини. 07 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо [PERSON] за ознаками ч.1 ст.125 КК України - умисне завдання легких тілесних ушкоджень. 26 жовтня 2020 року рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області щодо [PERSON] видано обмежувальний припис, яким на строк 6 місяців останньому заборонено перебувати в місці проживання із постраждалою особою [PERSON] по [ADDRESS] , заборонено наближатись до місця проживання на відстань до 2 км та у будь-який спосіб контактувати із особою. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному помешканні з дозволу власника як член сім`ї рідної доньки. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Відносини по користуванню чужим майном регулюються главою 32 ЦК України, яка визначає, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Право відповідача на користування житловим будинком по [ADDRESS] по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Крім того, відповідно частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В кожному випадку наявність обставин, які припиняють право користування житлом оцінюються судом на підставі поданих сторонами доказів з дотриманням закріплених у статті 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ принципів щодо втручання у право на житло та право власності. Зокрема, у практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Оцінивши надані позивачем докази протиправної поведінки відповідача, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача про припинення права відповідача на використання його власності. Судові витрати у справі в розмірі сплаченого судового збору згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved