Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Служба у справах дітей Сумської міської ради звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] та є одинокою матірю. Від КУ «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» надійшло повідомлення про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження в сімї. Вказано, що 20.05.2015 року близько 04:00 год. під час сну співмешканець [PERSON] на імя [PERSON] підняв з ліжка та виштовхнув [PERSON] на вулицю, де він упав на руку та зламав її. З метою зясування обставин спеціалістом служби разом з фахівцем із соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, спеціалістом відділу у справах сім'ї, молоді і спорту Сумської міської ради здійснено вихід до лікарні. Під час бесіди з відповідачкою з'ясовано, що її співмешканець [PERSON], спричинив ушкодження сину в нічний час за її відсутності. Зі слів матері це було вперше. Зясовано, що тітка біологічного батька дитини - [PERSON] постійно допомагає дитині, як матеріально так і наданням допомоги в якості короткострокового перебування за місцем мешкання її родини. За повідомленням класного керівника ЗОШ № 19 [PERSON] завжди агресивний по відношенню до рідних, часто грубіянить та навіть б'є матір, батьки учнів класу неодноразово скаржилися на агресивну поведінку хлопчика по відношенню до інших дітей. Учень важко піддається педагогічному впливу, конфліктує з оточуючими, схильний до правопорушень. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.05.2015 року за № 2583 дитину відібрано від матері, 27.05.2015 р. влаштовано до Сумського центру соціально - психологічної реабілітації дітей області, де вона і перебуває на сьогоднішній день. На підставі п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 звернулися до суду і просять відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від матері без позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав. Суду пояснив, що він безпосередньо займався родиною відповідачки після того, як 20.05.2015 року надійшло повідомлення з лікарні про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження в сімї. З метою зясування обставин він разом з фахівцем із соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, спеціалістом відділу у справах сім'ї, молоді і спорту Сумської міської ради здійснили вихід до лікарні. Під час бесіди з відповідачкою з'ясовано, що її співмешканець [PERSON], спричинив ушкодження сину в нічний час за її відсутності. Спілкуючись з дитиною у лікарні зясував, що мати вживає алкоголь, проводить час без дитини. Дитина перебувала без нагляду матері у сторонніх осіб вночі. Згідно повідомлення школи - мати до дитини ставиться добре, але дитина веде себе агресивно до матері. Відповідачці запропонували прийти на засідання виконавчого комітету де і було прийнято рішення про відібрання дитини. Рішення приймалось колегіальним органом, інші альтернативні заходи впливу не розглядались. [PERSON] відразу не хотіла звертатися до правоохоронних органів з заявою про притягнення до відповідальності співмешканця. На зясування цього питання було витрачено декілька днів. [PERSON] був влаштований до Сумського центру соціально - психологічної реабілітації дітей області, де він і перебуває на сьогоднішній день. Відповідач постійно у встановлені дні та години відвідує сина, бере участь в заходах, які проводились в центрі. Зазначив, що відібрання дитини від матері завжди негативно впливає на дитину, оскільки природним середовищем для дитини є сімя, але та сімя в якій не зловживають спиртними напоями. Якщо судом буде прийнято рішення про відібрання дитини відповідач зможе через 9 місяців звернутися до суду з заявою про повернення сина. Син відповідачки потребував корекції поведінки, в центрі йому надається допомога. Зазначив, що на його погляд ставлення відповідачки до сина змінилося, дитина хоче бути з матірю однозначно, але на його думку потрібно місяці три для кваліфікованої корекції психологічного стану [PERSON]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що проживає разом з сином та сестрою за адресою: [ADDRESS], працює неофіційно «євроштукатуром» здійснює ремонті роботи. Два роки проживала разом з співмешканцем [PERSON] по вул. Привокзальна, 14 в м. Суми разом з його матірю - [PERSON] та її сином. 19.05.2015 р. була на роботі, потім були на дні народження, відпочивали на природі на р. Псел з співмешканцем [PERSON], випивали, гуляли пр-том Шевченко, йшли на вул. Леваневського зустріли знайомих сіли у дворах посидіти. Її син [PERSON] був у матері співмешканця по вул. Привокзальна, 14 в м. Суми. Це не були сторонні люди для дитини, вони в цій квартирі проживали приблизно півтора роки, у сина там було окреме ліжко, іноді після школи [PERSON] залишався з матірю співмешканця, оскільки вона була на роботі. Коли вони відпочивали [PERSON], не повідомивши нічого їх залишив. Потім їй зателефонували і повідомили, що він вчинив скандал, поламав руку сину, викликали міліцію, дитину забрали до лікарні. Весь час вона проводила разом з сином у лікарні. Зі слів сина знає, що [PERSON] розбудив його вночі і запитував кого він більше любить. Заяву на співмешканця відразу до міліції не писала - боялася за своє життя, оскільки він раніше судимий та його мати просила не писати. З матірю [PERSON] [PERSON] у неї були не дуже добрі стосунки, а після звернення до міліції стали погані. Співмешканець один раз телефонував їй та 20-22 травня (точної дати не памятає) зявився у лікарню просив вибачення, але вона йому не вибачила. Раніше він ніколи не чіпав дитину, міг посварити за те, що не вчить уроки, а силу до дитини ніколи не застосовував. Вона звернулася до міліції з відповідною заявою, на даний час [PERSON] зник і його місцезнаходження невідоме. Син перебуває у Сумському центрі соціально - психологічної реабілітації дітей області, де вона його відвідує у всі дозволені робочі дні після роботи, а в суботу весь день, брала участь в організації свята, її сестра робила зачіски дітям в центрі. Підтвердила, що іноді на вихідні відвозить сина до [PERSON] - рідної тітки [PERSON], щоб син бачився з біологічним батьком. Зазначила, що алкоголем не зловживала, вживала декілька разів на місяць, а як син потрапив до лікарні - взагалі його не вживає, пройшла медичне обстеження за направленням центру соціальних служб, виконала всі їх рекомендації. Вказувала, що її син не є агресивним по відношенню до неї та дітей у школі, ніколи їй не скаржиться на однокласників. Просила повернути сина, йому в центрі не подобається і він проситься додому. Зазначила, що у сина навіть змінилося ставлення до неї. Просила сина не забирати і повернути його додому. Прокурор Тиркусова О.М. суду зазначила, що повністю підтримують позовну заяву, просила відібрати дитину від матері терміном до 01.09.2015 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 3 ст. 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Частиною 1 ст. 170 та пунктами 2-5 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, коли: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] Миколавна є матірю [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 3, 6). Виконавчим комітетом Сумської міської ради 26.05.2015 р. прийнято рішення № 283 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері», яким вирішено Службі у справах дітей, управлінню охорони здоровя відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], із сімї його матері, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], б. 18, кв. 18, у звязку із загрозою життю та здоровю дитини. Влаштовано малолітнього [PERSON], [INFO] до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с. 4). 27.05.2015 р. комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей СМР [PERSON] та фахівця соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [INFO], б. 18, кв. 18 та складено Акт обстеження умов проживання. Згідно акту, житло розміщене на 4 поверсі 10 поверхового будинку, складається з однієї кімнати. [PERSON] є учнем 1-А класу ЗОШ № 19, проживає у вказаній квартирі, на момент приходу у квартирі охайно, прибрано, у дитини є окреме місце для відпочинку, дозвілля, місце для навчання, квартира облаштована всіма побутовими приладами для комфортного проживання. За наслідками обстеження надано рекомендацію вжити заходів щодо психологічної корекції поведінки (а.с. 5). Як зазначив суду представник позивача ними надано таку рекомендацію для малолітнього сина відповідачки - [PERSON]. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164, п. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України, відповідно до якого мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. У відповідності до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 16 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно наданого Висновку служби у справах дітей Сумської міської ради про можливість відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від матері без позбавлення її батьківських прав від 06.07.2015 р. № 1257/29.01-14 служба у справах дітей вважає за можливе прийняти рішення, яким відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від матері без позбавлення батьківських прав (а.с. 27). Суд не погоджується з даним висновком служби у справах дітей Сумської міської ради з огляду на наступне. Судом встановлено, що жорстоке поводження з дитиною мало місце з боку [PERSON] співмешканця відповідача [PERSON] Так, малолітній син відповідачки в ніч з 19 на 20 травня 2015 року ночував за місцем проживання [PERSON] та його матері [PERSON] за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 14/1. Дане середовище (житло та оточуючі) для дитини було звичайним, оскільки малолітній [PERSON] проживав там разом з матірю більше року, мав своє окреме ліжко, проводив час після школи. Однак, відповідач була відсутня поряд з дитиною без поважних причин. В нічний час 20.05.2015 року за відсутності матері дитини [PERSON] спричинив ушкодження малолітньому [PERSON]. Наведені обставини визнані сторонами. Допитана судом як свідок [PERSON] - фахівець соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді суду пояснила, що про ушкодження спричинені сину відповідачки її співмешканцем дізналася з телефонного дзвінка [PERSON] (перебувала у них, як клієнт центру, що потрапив у складні життєві обставини). Вона відразу скликала комісію і разом з [PERSON], [PERSON], вирушили до дитячої лікарні. В лікарні біля дитини була [PERSON] 25.05.2015 р. відбулась комісія з захисту прав дітей і було прийнято рішення про відібрання дитини від матері. Після комісії відвідали сімю, поспілкувалися з дитиною. Зясували, що дитина цікавиться моделюванням літаків, навчається на середньому рівні, доглянута, має все необхідне для життя. [PERSON] було надано рекомендації, зокрема пройти медичне обстеження, надати характеристики. На медичне обстеження відправили, оскільки [PERSON] повідомила зі слів сусідів, що мати дитини зловживає алкогольними напоями. На даний час підстав вважати, що [PERSON] зловживає алкоголем не має, вона пройшла медичне обстеження і цей факт не підтвердився. Відповідач всі надані їй рекомендації виконала, її сімю взяли під соціальний нагляд будуть відвідувати щомісяця та щокварталу. Згідно характеристики отриманої ними з реабілітаційного центру [PERSON] характеризується позитивно, постійно відвідує дитину, піклується про неї, приносить солодощі. Допитана судом як свідок [PERSON] тітка [PERSON] з боку батька, суду пояснила, що у відповідачки батьків не має, вона чим може намагається допомагати. [PERSON] часто працює на вихідних робить ремонти, тому привозить сина їй додому на вихідні. У них великий приватний будинок, самі залишають [PERSON] ночувати. Дитина проводить час разом з її дочкою, бачиться зі своїм біологічним батьком. [PERSON] проживала разом з [PERSON], який нікому з них не подобався, у нього в квартирі. Проте від нього такого не чекали. Для [PERSON] квартира [PERSON] була звичним середовищем, бо він там жив, залишався після школи. З Нового року відповідач проживає у своїй квартирі по вул. Г. Правди, 18 в м. Суми разом з сином і сестрою. На даний час алкоголь не вживає взагалі. Весь час була у сина у лікарні, постійно відвідує його в центрі реабілітації. Як мати завжди турбувалася про дитину. Допитана судом як свідок [PERSON] суду пояснила, що є тіткою [PERSON], батьки у неї померли. Співмешканця [PERSON] бачили один раз на весіллі її сина - він їм не сподобався, проте в її особисте життя не вмішувалися. Зазначила, що алкоголь відповідач вживала як і всі в межах розумного. Дитина у неї завжди доглянута, на даний час постійно відвідує сина у реабілітаційному центрі. Аналогічні викладеними, дав суду пояснення свідок [PERSON] двоюрідний брат [PERSON] Свідок зазначив, що [PERSON] бачив рази три, він йому не подобався, оскільки хизувався судимістю, такого відношення до дитини від нього не чекали. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у пунктах 47- 52 рішення «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява N 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків …можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Згідно Характеристики Комунальної установи «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 19 ім. М.С. Нестеровського» від 29.05.2015 р. [PERSON] характеризується виключно позитивно: добросовісно відноситься до своїх обовязків матері. До школи [PERSON] ходить завжди охайний, чистий. Мати постійно відвідує школу, цікавиться навчальними досягненнями свого сина, систематично відвідує батьківські збори, є активним учасником шкільного життя класу, проявляє ініціативу, допомагає проводити та організовувати дитячі ранки, ярмарки, свята. На даний час відповідач постійно відвідує сина [PERSON] у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, бажає його забрати додому, виконує рекомендації, які їй були надані органами опіки та піклування, соціальними службами. Вказані факти підтвердила суду свідок [PERSON] та не заперечував представник позивача [PERSON] Наведені докази свідчать, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов'язків, оскільки піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON], його навчання, підготовку до самостійного життя. Факт зловживання відповідачкою алкогольними напоями не знайшов підтвердження у суді. Представник позивача [PERSON] не заперечував те, що [PERSON] не перебуває на обліку в наркологічному диспансері. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що на даний час відсутні підстави вважати, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Про зловживання алкоголем матірю [PERSON] соціальним службам стало відомо, зокрема з повідомлення [PERSON] зі слів сусідів, але в ході перевірки ці факти не знайшли своє підтвердження. За направленням Сумського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON] з 08.06.2015 р. по 09.06.2015 р. пройшла медичний огляд, встановлено діагноз: практично здорова, що підтверджується фотокопією довідки Поліклінічного відділення № 2 Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 1» (а.с. 25). Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б «поза розумним сумнівом» свідчили, що проживання малолітнього сина [PERSON] разом з його матірю [PERSON] становило загрозу його життю та здоровю. Доказів неналежного ставлення відповідачки до догляду за сином [PERSON], [INFO], окрім подій які мали місце в ніч з 19 на 20 травня 2015 року суду не надано. Відповідачка усвідомила те, що сталося, про що свідчить її поведінка після цих подій та постійне піклування про дитину. Як представник Служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON], так і свідок [PERSON] підтвердили суду, що після спричинення 20.05.2015 р. малолітньому [PERSON] тілесних ушкоджень співмешканцем [PERSON] - [PERSON], було скликано комісію з захисту прав дітей, внаслідок чого 26.05.2015 р. Виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення № 283 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері» у звязку із загрозою життю та здоровю дитини. Влаштовано малолітнього [PERSON], [INFO] до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Компетентними державними органами, зокрема Службою у справах дітей Сумської міської ради та Сумським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді не розглядались можливі альтернативні заходи щодо вирішення ситуації, яка сталася з малолітньою дитиною, у тому числі питання доцільності та достатності застосування менш суворих заходів, аніж відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] У судовому засіданні представник позивача не заперечував той факт, що за час перебування дитини в центрі реабілітації він побачив позитивні зміни у поведінці відповідачки по відношенню до свого сина і дитина бажає перебувати саме з матірю. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що виняткових обставин в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» які б давали підстави дійти безумовного висновку про необхідність розлучення малолітнього [PERSON], [INFO] з матірю - [PERSON] і що це буде відповідати саме інтересам дитини - під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Позивачем не доведено обставини на які він посилається як на підставу позову - п. 2 ч.1 ст. 160, ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України, а саме ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обовязків по вихованню її сина, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав - є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed