Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач - [PERSON] звернувся до Любашівського районного суду із зазначеним позовом, в якому в обґрунтування своїх вимог вказує, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначений будинок в 1976 році йому подарував батько , який продовжував проживати в цьому ж будинку. [INFO] помер його батько. Він бажає переїхати на постійне проживання у свій будинок, але в ньому проживає [PERSON] , яка для нього є сторонньою особою. Позивач вважає, що відповідач не має право на проживання в його будинку, тому просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити, із підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на те, що [PERSON] тривалий час проживає в будинку та іншого жила не має. Представник третьої особи - Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області Михальчук Ю.О. вказувала, що відсутні підстави для задоволення позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 24 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 23 серпня 1976 року (а.с.8-10). Відповідно до довідки Любашівської селищної ради від 21 травня 2021 року відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку /а.с.25/. Із пояснень сторін встановлено, що [PERSON] проживає в будинку, що належить позивачу та підставою користування відповідачем [PERSON] житловим будинком по [ADDRESS] , було її спільне проживання з батьком позивача по справі [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справиіпідлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Стаття 41 Конституції України, ст.319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку( квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Звертаючись із позовом до суду, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування його житловим будинком. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). Так, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, на яку в обґрунтування позову посилається позивач, передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає в будинку , який належить позивачу, при цьому членом сім`ї позивача вона не являється. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Залишаючи вимоги [PERSON] без задоволення, суд виходить із того, що підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, як Житловим кодексом так і Цивільним кодексом визначено не проживання особи понад встановленні строки, а як встановлено судом відповідач проживає в будинку. З позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом припинення права користування житлом чи виселення, позивач до суду не звертався, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду поніс витрати в розмірі 908 грн. (а.с.1), Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, тому вказані витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися

Outcome: dismissed