Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Служба у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Вказана родина у 2013 році перебувала на супроводі Василівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. На сьогодні вказана родина знову перебуває на супроводі Василівського районного центру СССДМ. 12.01.2017 року на адресу служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації надійшло повідомлення від Василівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] 17.01.2017 року на адресу служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації звернулася гр. [PERSON], [INFO], із заявою про неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини. За інформацією управління соціального захисту населення Василівської райдержадміністрації мати дитини - [PERSON] з листопада 2016 року державну допомогу на дитину не отримує, у зв'язку з не наданням відповідних документів для їх переоформлення. 20.01.2017 року службою у справах дітей Василівської райдержадміністрації було відвідано родину гр. [PERSON] При обстеженні умов проживання вказаної родини було встановлено, що житло не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, запас продуктів харчування мінімальний, запас дров для опалення відсутній, дитина недоглянута, занедбана, бліда та хвора. За результатами обстеження було прийнято рішення про влаштування малолітньої [PERSON] до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради на повне державне утримання. Мати [PERSON] написала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей Василівської РДА щодо тимчасового влаштування доньки до КЗ «Оріхівськи ОЦСПРД» терміном на 3 місяці. Того ж дня дитина була влаштована до Центру (акт прийому дитини до центру від 20.01.2017 року). Дитина прибула до Центру з діагнозами: полідефіцитна анемія тяжкого ступеня неревматичне ураження митрального та аортального клапану, додаткова хорда лівого шлуночка. Згідно психолого-педагогічної характеристики, наданої КЗ «Оріхівський обласни центр соціально-психологічної реабілітації дітей», [PERSON] прибула в заклад у складному загальному фізичному, моральному та емоційно-вольовому стані. Дівчинка була голодна, хвора, спостерігалися емоціональна напруга, страх, істеричні прояв. Період адаптації проходив з деякими ускладненнями - це плач, стурбованість та апатія. У дитини низький рівень сформованості соціально-побутових навичок, а навички самообслуговування взагалі відсутні. Дівчинка контакту малодоступна та потребує індивідуального підходу. Інструкції дорослих не виконує, або просто не розуміє їх. НА звернення та контакти ніяк не реагує, майже відсутні вербальні реакції, словниковий запас слів мінімальний. Рівень розумового розвитку не відповідає віковим категоріям, низькі рівень сформованості розумових та пізнавальних здібностей, орієнтованості в оточуючій дійсності, загальної обізнаності. Дитина має проблеми в мовному розвитку та потребує консультації та фахової допомоги логопеда та дефектолога. У дівчинки недостатній рівень самоконтролю та саморегуляції. В поведінці [PERSON] простежуються апатичні відсторонені реакції, неадекватні сприйняття (дівчинка може просидіти в одному положенні годину чи більше, якщо її не затонути). Реакція на звернення - мовчання. Відповідно до доповідної завідуючої Орлянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] з 18.06.-02.07.2015 року малолітня [PERSON] проходила лікування у відділенні онкогематології КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом полідефіцитна анемія тяжкого ступеня тяжкості. Матері дитини [PERSON] були надані рекомендації щодо дообстеження доньки та постійного спостереження гематолога Запорізької обласної лікарні з метою встановлення точного діагнозу. Неодноразово дитина разом з матір'ю направлялася на госпіталізацію до дитячого відділення КУ «Василівська централі районна лікарня» Василівської районної ради та в обласну дитячу лікарню, але дообстеження і лікування дівчинки не проводилося. 06.01.2017 року стан [PERSON] погіршився та малолітня була терміново направлена до дитячого відділення Василівської ЦРЛ, але мати від госпіталізації відмовилася. Комісією з питань захисту прав дитини при голові райдержадміністрації 17.02.2017 року було прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] враховуючи наступне: -на сьогодні відповідачка ніде не працює, не має постійного та достатнього заробітку для утримання, виховання та лікування дитини. Перебуває на обліку у Василівському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як неблагополучна родина; - відповідачка не звернулася на адресу управління соціального захисту населення Василівської райдержадміністрації щодо оформленням державної допомоги на дитину; -відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своєї першої дитини на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18.06.2009 року; -відповідачка не створила необхідних умов життя та виховання дитини. Позивач просить суд: позбавити батьківських прав гр. [PERSON], [INFO]. відносно її малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] та передати малолітню [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача в особі Третяк Т.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що на даний час малолітня [PERSON], [INFO] знаходиться в Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко» та перебуває на повному державному утриманні. Дитина хвора на тяжке захворювання та потребує постійного коштовного лікування, яке їй надається за рахунок держави. Відповідачка не має можливості матеріально утримувати та лікувати доньку. За адресою проживання відповідачки вона була один раз -20.01.2017 року, коли було складено акт обстеження житлово - побутових умов, більше ні вона, ні інші представники Служби у справах дітей не відвідували відповідачку. Після того, як у відповідачки забрали дитину, вона тричі приїздила з проханням повернути доньку, однак, їй було відмовлено. Відповідачка приїздила до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради провідати доньку одного разу, але їй було відмовлено, оскільки дитина знаходилася у тяжкому стані здоров'я. Кошти на утримання дитини відповідачка не надає. Відповідачка не веде аморальний спосіб життя, не зловживає алкоголем. На даний час вона зробила в будинку косметичний ремонт. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що не займалася належним лікуванням доньки, оскільки перебувала та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Не заперечує того факту, що на час, коли забрали доньку, будинок, в якому вони проживають, був у неналежному стані. На даний час вона це виправила. Стверджує, що працює по найму, але не офіційно та отримує заробітну плату у розмірі приблизно 1800 грн. на місяць. Не відвідувала доньку частіше та не телефонувала у зв'язку з відсутністю матеріальної можливості. На які кошти вона має намір матеріально утримувати доньку, лікувати та інше, пояснити не може. В судовому засіданні представник відповідачки в особі [PERSON] заперечує проти позову, вважає його безпідставним та надуманим. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, але надали заяви, в яких просять суд розглянути справу в їх відсутності. Суд, вислухавши думку учасників процесу,оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], [INFO] - є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини був зроблений за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Орлянської сільської ради, яка є в справі. Вказана родина у 2013 році перебувала на супроводі Василівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а також перебуває на даний час, що підтверджується листом Василівського районного центру СССДМ від 12.01.2017 року та Висновком, які є в справі. 12.01.2017 року на адресу Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації надійшло повідомлення, яке є в справі, від Василівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] 17.01.2017 року на адресу Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації звернулася гр. [PERSON], [INFO], із заявою, яка є в справі, про неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини. За інформацією управління соціального захисту населення Василівської райдержадміністрації мати дитини - [PERSON] з листопада 2016 року державну допомогу на дитину не отримує, у зв'язку з не наданням відповідних документів для їх переоформлення, що підтверджується Висновком, який є в справі. 20.01.2017 року Службою у справах дітей Василівської райдержадміністрації було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та було встановлено, що житло не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, запас продуктів харчування мінімальний, запас дров для опалення відсутній, дитина недоглянута, занедбана, бліда та хвора. [PERSON] написала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей Василівської РДА щодо тимчасового влаштування доньки до КЗ «Оріхівськи ОЦСПРД» терміном на 3 місяці, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов, який є в справі. За результатами обстеження було прийнято рішення про влаштування малолітньої [PERSON] до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради на повне державне утримання. Того ж дня дитина була влаштована до Центру, що підтверджується Актом прийому дитини до центру від 20.01.2017 року та довідкою від 24.01.2017 року, які є в справі. [PERSON], [INFO], має захворювання : полідефіцитна анемія тяжкого ступеня неревматичне ураження митрального та аортального клапану, додаткова хорда лівого шлуночка, що підтверджується медичною довідкою від 07.02.2017 року, яка є в справі. Згідно психолого-педагогічної характеристики, наданої КЗ «Оріхівський обласни центр соціально-психологічної реабілітації дітей», яка є в справі, [PERSON] прибула в заклад у складному загальному фізичному, моральному та емоційно-вольовому стані. Дівчинка була голодна, хвора, спостерігалися емоціональна напруга, страх, істеричні прояв. Період адаптації проходив з деякими ускладненнями - це плач, стурбованість та апатія. У дитини низький рівень сформованості соціально-побутових навичок, а навички самообслуговування взагалі відсутні. Дівчинка контакту малодоступна та потребує індивідуального підходу. Інструкції дорослих не виконує, або просто не розуміє їх. НА звернення та контакти ніяк не реагує, майже відсутні вербальні реакції, словниковий запас слів мінімальний. Рівень розумового розвитку не відповідає віковим категоріям, низькі рівень сформованості розумових та пізнавальних здібностей, орієнтованості в оточуючій дійсності, загальної обізнаності. Дитина має проблеми в мовному розвитку та потребує консультації та фахової допомоги логопеда та дефектолога. У дівчинки недостатній рівень самоконтролю та саморегуляції. В поведінці [PERSON] простежуються апатичні відсторонені реакції, неадекватні сприйняття (дівчинка може просидіти в одному положенні годину чи більше, якщо її не затонути). Реакція на звернення - мовчання. Відповідно до доповідної завідуючої Орлянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON], яка є в справі, з 18.06.-02.07.2015 року малолітня [PERSON] проходила лікування у відділенні онкогематології КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом полідефіцитна анемія тяжкого ступеня тяжкості. Матері дитини [PERSON] були надані рекомендації щодо дообстеження доньки та постійного спостереження гематолога Запорізької обласної лікарні з метою встановлення точного діагнозу. Неодноразово дитина разом з матір'ю направлялася на госпіталізацію до дитячого відділення КУ «Василівська централі районна лікарня» Василівської районної ради та в обласну дитячу лікарню, але дообстеження і лікування дівчинки не проводилося. 06.01.2017 року стан [PERSON] погіршився та малолітня була терміново направлена до дитячого відділення Василівської ЦРЛ, але мати від госпіталізації відмовилася. Як вбачається з Висновку комісії з питань захисту прав дитини, голови Василівської райдержадміністрації від 23.02.2017 року, який є в справі, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] На даний час малолітня [PERSON] знаходиться в Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко» та знаходиться на повному державному утриманні, що підтверджується Розпорядженням, довідкою про вибуття, Актом про факт передачі дитини, які є в справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не має постійного місце роботи та стабільного заробітку. Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.180 СК України, відповідачка зобов'язана утримувати свою малолітню доньку до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідачкою не було надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову та того, що вона у повному обсязі дотримується зазначених вище вимог Закону та належним чином виконує свої обов'язки по вихованню та розвитку доньки. Разом з тим, не зважаючи на вищевикладені факти, які свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, суд вважає, що всупереч вимогам ст..ст.10,60 ЦПК України, належні та достатні докази на підтвердження у повному обсязі своїх позовних вимог, позивач суду не надав. Той факт, що відповідачка не має належної матеріальної можливості утримувати свою доньку, що вона позбавлена батьківських прав відносно сина - [PERSON], 2008 року народження, не може бути, само по собі, підставою для позбавлення її батьківських прав. Той факт, що донька відповідачки має вищевказане захворювання, також не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому, докази на підтвердження того, що відповідачка причетна до того, що її донька страждає на це захворювання, суду не надано, як і належних доказів того, що відповідачка не приділяла належної уваги лікуванню доньки. В судовому засіданні з пояснень представника встановлено, що відповідачка не веде аморальний спосіб життя, не зловживає алкоголем. Як вбачається з Акту відвідування сім'ї від 06.04.2017 року, який є в справі, на даний час відповідачка зробила в будинку косметичний ремонт. В судовому засіданні також встановлено, що Службою у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області не було належним чином та у повному обсязі вжито заходів для належного з'ясуванні підстав щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, а також щодо з'ясування питання про надання відповідачці допомоги, зокрема, у працевлаштуванні, в отриманні державної допомоги, в облаштуванні житла, в наданні фінансової підтримки та соціального консультування. та інше. При цьому, в судовому засіданні представник позивача пояснила, що за місцем проживання відповідачки вона була лише один раз - 20.01.2017 року, інші працівники Служби за вказаною адресою не були. Надані суду матеріали справи також не містять належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог та доцільності саме позбавлення відповідачки батьківських прав. Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява №39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». При цьому, визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає стаття 8 Конвенції. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таким чином, відповідне рішення про відібрання дитини з позбавленням батьків батьківських прав та вилучення її з сімейного оточення, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. З матеріалів справи не вбачається належних та достатніх обставин поведінки відповідачки, які б надавали вагомі підстави вважати, що не позбавлення її батьківських прав відносно доньки, на даний час, створюватиме для дитини яку-небудь небезпеку. За практикою Європейського суду сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії», №27751/95, п.92, ЄСПЛ 2003-1). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Позивачем не було надано достатніх доказів про те, що матеріально-побутові умови проживання відповідачки та її ставлення до виховання доньки є справді небезпечними для їх спільного життя та здоров'я дитини. Разом з тим, ст..111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року зі змінами, передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За ст..112 цього Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини….Держава надає батькам….допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст..114 Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави - сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому, всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вагомі підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки на даний час відсутні, позивачем не надано належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Разом з тим, ст.170 СК України вказує на те, що, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що перебування дитини на даний час поряд з відповідачкою є недоцільним, це може и негативно вплинути на стан здоров'я дитини (психологічний та фізичний), може призвести до тяжких негативних наслідків, тому, діючи саме в інтересах дитини та піклуючись про неї, суд вважає необхідним відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO] та передати дитину на опікування органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, що суд вважає доречним та достатнім; рішення суду забезпечить належний захист дитини. При цьому, суд враховує той факт, що [PERSON], [INFO], яка страждає на тяжке захворювання, потребує належного утримання, лікування та забезпечення, чого, на даний час, відповідачка забезпечити їй не може. Суд вважає, що Висновок органу опіки про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, ухвалений передчасно, без достатньої та належної доказової бази. Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial