Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та третьої особи. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 липня 2021 року звернулася [PERSON] із зазначеною позовною заявою до державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецької В.І., третя особа [PERSON] , в якій просить зобов`язати відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину з законом на спадкове майно, яке вона в передбаченому законом порядку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , яки помер [INFO] . В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка, вона звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями є матір та батько її чоловіка [PERSON] та [PERSON] . 03 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до неї про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними. Цього ж дня [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву, в якій просила не видавати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим було зупинено нотаріальну дію до вирішення справи по суті. 18 березня 2021 року Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову, якою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними, яким позовні вимоги було задоволено частково, скасовано та відмовлено у задоволенні позову. У подальшому 06 квітня 2021 року позивач звернулася до відповідача з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, надавши копію постанови апеляційного суду, однак відповідач відмовила, мотивуючи це тим, що [PERSON] має намір оскаржити постанову суду в касаційному порядку. Вважаючи, що нотаріус незаконного зупинила видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач двічі зверталася зі скаргою на бездіяльність державного нотаріуса Білецької В.І., але двічі отримала відповіді про законність дій нотаріуса. Звернувшись в черговий раз до відповідача з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину, позивач отримала від відповідача інформацію, що наразі видача свідоцтва зупинені через звернення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] (бабусі її померлого чоловіка) з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Фаст Л.Д. про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, застосування правових наслідків шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності. Однак, [PERSON] не є спадкоємцем після смерті її чоловіка, вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а отже її позовна заява не може бути підставою для зупинення нотаріальної дії. А тому, на думку позивача, дії відповідача щодо зупинення видачі їй свідоцтва про право на спадщину є незаконними та є зловживанням правом з метою перешкоджання позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину (а.с.1-5). Від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Тарянік К.О. до суду 28 жовтня 2021 року надійшли пояснення, у яких останній вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій, а вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину відноситься до виключної компетенції нотаріуса (а.с.63-67). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 липня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.38). Ухвалою судді від 28 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецької Вероніки Іванівни, третя особа: [PERSON] про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину(а.с. 39-40). 27 жовтня 2021 року до суду від представника Першої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.55). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року клопотання представника третьої особи про зупинення провадження у справі, що надійшло до суду 28 жовтня 2021 року, залишено без задоволення. У судовому засіданні 09 грудня 2021 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , представник якої у судовому засіданні надала позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецька Вероніка Іванівна, [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом, яка ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, була повернута третій особі, відомості про що було занесено до протоколу судового засідання. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представники третіх осіб у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Фактичні обставини встановленні судом [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.10). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , матір [PERSON] та батько [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. До першої дніпровської державної нотаріальної контори 05 квітня 2019 року звернулася [PERSON] з заявою про зупинення вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , до вирішення судом справи. 03 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання договорів дарування недійсними. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Визнано недійсним договір серії НАА № 692357 від 01 серпня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., дарування домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним договір серії НАА № 692358 від 01 серпня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., дарування земельної ділянки, кадастровий номер - 1210100000:03:184:0077, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.11-15). У подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року було скасоване та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.16-21). Потворно до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 31 березня 2021 року про зупинення вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право спадщину за законом після смерті [PERSON] до вирішення справи судом в касаційному порядку, про що було повідомлено позивача листом від 24 квітня 2021 року (а.с.24). До нотаріальної контори 25 травня 2021 року знову надійшла заява [PERSON] про зупинення вчинення нотаріальних дій до розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська № 201/4602/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання недійсними свідоцтва, заяви та державної реєстрації права власності, у зв`язку з чим, видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом зупинена. На думку позивача, такі дії державного нотаріуса щодо зупинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, є незаконними та підлягають захисту в судовому порядку, оскільки звернення позивача із скаргами на дії державного нотаріуса до Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) результату не дало. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом врегульовано статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії визначені частиною першою статті 49 Закону України «Про нотаріат». Частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом - статтею 68 Закону України «Про нотаріат». Стаття 67 Закону України «Про нотаріат» встановлює порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо спадщину на нерухоме майно прийняло кілька спадкоємців. У цьому випадку свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.13. вказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Згідно з пунктом 4.14 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.. Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. Як роз`яснено у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року №2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акту) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови. Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорювання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено. Вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину відноситься до виключної компетенції нотаріуса і здійснюється у порядку вчинення нотаріальної дії. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed