Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить скасувати запис про реєстрацію обтяження за № 28275335, який зроблено на підставі повідомлення Звенигородського плодокомбінату від 30.05.1969 року, а саме заборону накладена на відчудження на ім`я [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] звернулася з заявою до Звенигородської нотаріальної контори про прийняття спадщини. Державний нотаріус Звенигородської нотаріальної контори Шалденко Л.В. розглянула заяву по результатах якої винесла постанову про вімову у вчиненні нотаріальних дій. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , виявлено - запис про реєстрацію обтяження за № 28275335, який зроблено на підставі повідомлення Звенигородського плодокомбінату від 30.05.1969 року за №1. Заборона накладена на відчудження на ім`я [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вилучити заборону неможливо, так як така організація, як Звенигородський плодокомбінат припинила своє існування і відсутні дані про погашення заборгованості. Відповідно до (договору о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального житлового дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до пяти включительно) від 28.04.1966 року та (решения исполнительного комитета Звенигородского Совета дупутатов трудящихся) №8 від 26.04.1966 року [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці 8000 кв.м по [ADDRESS] (п`ять). Відповідно вся будівельна документація на житловий будинок виготовлялася на [ADDRESS] (п`ять). Згідно рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради №347 від 13.11.2013 року за заявою [PERSON] про надання дозволу на присвоєння адресного номеру та висновку відділу містобудування та архітектури Звенигородської РДА, виконком міської ради було вирішено присвоїти будинковолоінню адресний номер [ADDRESS] . Таким чином будинковолодіння, яке належало померлому [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (сім). Заборона на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рахується за померлим [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Стягувач - Звенигородський плодокомбінат, по якому була проведена ліквідаційна процедура виключений з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб. Отже, позивач не маює можливості в повній мірі реалізувати своє право на будинок за адресою [ADDRESS] , через незалежні від неї обставини, а саме перебування під арештом цього майна, що в свою чергу унеможливлює здійснити будь-якої нотаріальної дії відносно вищевказаного майна. Відповідачу Звенигородській міській раді Черкаської області було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, однак, відповідач відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.03.2021 від Звенигородської міської ради Черкаської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Також зазначають, що Звенигородська міська рада не є ініціатором накладення арешту на нерухоме майно та не являється стороною на вимогу якої накладено арешт і як наслідок не може підтримувати чи заперечувати проти позову. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що відповідно до (договору о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до пяти включительно) від 28.04.1966 року та (решения исполнительного комитета Звенигородского Совета дупутатов трудящихся) №8 від 26.04.1966 року [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці 8000 кв.м по [ADDRESS] (п`ять) (а.с.11) Згідно рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради №347 від 13.11.2013 року за заявою [PERSON] про надання дозволу на присвоєння адресного номеру та висновку відділу містобудування та архітектури Звенигородської РДА, виконком міської ради було вирішено присвоїти будинковолоінню адресний номер [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті до Звенигородської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори від 17.10.2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно відомостей про речові права в Єдиному реєстрі зоборон відчудження виявлено - запис про реєстрацію обтяження за № 28275335, який зроблено на підставі повідомлення Звенигородського плодокомбінату від 30.05.1969 року за №1. Заборона накладена на відчудження на ім`я [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вилучити заборону неможливо, так як така організація, як Звенигородський плодокомбінат припинила своє існування і відсутні дані про погашення заборгованості (а.с.6). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. У зв`язку з тим, що встановити підставу накладення заборони неможливо, адже документи, за яким виникла підстава щодо зазначеної заборони відсутні, вказане обтяження підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 року №1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Розподіл судових витрат між сторонами. Суд вирішує порядок розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, проте оскільки позивач не просив суд стягувати судовий збір з відповідача, останній слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved