Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними - відмовлено. Однак при винесенні рішення 25 квітня 2016 року судом по справі не вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду питання в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до вимог п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. № 14 резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», визначено, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватися із дотриманням певних умов. Зокрема, ч. 5 ст. 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. У п. 10 вищевказаної постанови вказано, що при подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON], у листопаді 2014 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними, а саме: кредитного договору № 1/319-МК від 17 вересня 2008 року, договору про видачу траншу № 1/317-МК/1 від 17 вересня 2008 року, договору іпотеки № 1/317-МКі від 17 вересня 2008 року, договору іпотеки № 3/317-МК/і від 17 вересня 2008 року, тобто з трьома вимогами немайнового характеру, кожна з яких є самостійним об'єктом сплати судового збору, сплативши при цьому судовий збір у розмірі 244,00 гривень, як за одну вимогу немайнового характеру. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved