Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 09.06.2015 року і до досягнення донькою повноліття. На утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 09.06.2015 року і до досягнення сином повноліття. В задоволенні інших вимог відмовлено (а. с. 226 - 228). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] про стягнення аліментів повернуто до Святошинського районного суду м. Києва для належного оформлення, для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України (а. с. 241). Справу передано судді 22.01.2016 року. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати і просила стягнути їх з відповідача. Представник відповідача просила звільнити останнього від оплати судових витрат. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою (ч. 3 ст. 220 ЦПК України). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Встановлено, що при ухваленні рішення у справі, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які заявлялися позивачем в позовній заяві. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 1, ч. 3 ст. 88 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду (далі - Закон), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654,00 грн.). Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону). Рішенням суду від 08.12.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Оскільки судовий спір стосувався вимог щодо стягнення аліментів, за подання до суду позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору, а тому він підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що під час ухвалення рішення суду, не було вирішено питання про судові витрати, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення у справі, яким на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 243,60 грн. Щодо заяви представника відповідача про звільнення від оплати судових витрат. Дана заява не підлягає задоволенню, оскільки вона не заявлялася при розгляді справи і відповідач не надавав жодних доказів на підтвердження такої заяви при розгляді справи. Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. За аналогією до вказаного роз'яснення в задоволенні заяви відповідача має бути відмовлено. Також звертається увага на те, що ст. 88 ЦПК України не передбачає можливості звільнення відповідача від оплати судових витрат, а лише встановлює порядок розподілу судових витрат між сторонами. З аналізу положень вказаної статті вбачається, що у випадку, коли на час розподілу судових витрат особу не звільнено від оплати судових витрат, останні підлягають присудженню з неї якщо рішення ухвалене не на її користь.

Outcome: approved