Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 25 червня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить розірвати між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] шлюб, зареєстрований Червонозаводським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції-свідоцтво серії [NUMBER] від 28.11.2015р., визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , судові витрати на користь позивача. В. обґрунтування позову зазначає, що з березня 2019 року сторони не проживають разом, між ними було припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини, життя, яке б грунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у сторін немає. Позивач разом із донькою проживають окремо від відповідача. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, а також той факт що відповідач постійно контролював кожен крок позивача, у буквальному сенсі, навіть встановив в квартирі в якій сторони мешкали вебкамеру та кожного вечора переглядав, що робила позивач. Якщо відповідачу щось з побаченого не подобалося, він карав позивача - позбавляв коштів і як наслідок цього вона не могла забезпечувати себе, а головне дітей необхідним повноцінним харчуванням. Також, відповідач постійно словесно принижував позивача, чинив психологічне та економічне насильство. Зазначене призвело до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Для позивача відновлення хоча б дружелюбних відносин з відповідачем стало неможливим. Жодних спільних інтересів у сторін немає, так само, як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, тому позивач вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить її інтересам, а також і моральним засадам суспільства. Спору про поділ майна подружжя, між позивачем та відповідачем немає. Процесуальні дії, заяви та клопотання. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду і визначено, що справа буде розглядатися за загальними правилами позовного провадження з призначенням підготовчого засідання та повідомленням учасників справи. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з розірванням шлюбу та визначенням місця проживання дитини. 28 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, про що Червонозаводським відділом держаної реєстрації актів цивільного етапу Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво серії [NUMBER] від 28.11.2015р (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 січня 2017 року серії [NUMBER] (а.с.5). Позивач має доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від22 травня 2012 року (а.с.6). Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і зазначені правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У відповідності до ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розклад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння та поваги, розходження поглядів на сімейні відносини. За змістом ст. 55 зазначеного Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За змістом ст. 55 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач працює та має самостійний дохід, має гідне для проживання дитини житло, висновку органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання з матір`ю позивачем до суду не надано. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також з пояснень відповідача вбачається, що сторони самостійно визначили порядок їх спілкування з дитиною, відповідно до якого дитина має можливість спілкуватись з батьком. Вказана обставина не заперечувалась в судовому засіданні позивачем. Позивач також не зазначала, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання доньки. На підставі вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 161 СК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення судом місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Мотививована оцінка аргументів строрін. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у відповідності до ст. 56 СК України має право на припинення шлюбних відносин, і заявила свою категоричну вимогу про їх припинення зазначивши в позовній заяві, що збереження шлюбу неможливе. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, просив шлюб розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сім`ї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обов`язок збереження сім`ї при наявності їх категоричного заперечення цього. Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Доводи позивача, викладені в позовній заяві та покази, дані у судовому засіданні, про те, що подальше спільне життя з відповідачем внаслідок непорозумінь та неприязних стосунків, що склалися між ними, буде суперечити їх інтересам, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та заслуговують на увагу. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивач не просила прізвище змінювати їй прізвище. Виходячи з цього, враховуючи ст. 113 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, прізвище позивача [PERSON] після розірвання шлюбу залишити без змін. Обставини спору учасниками справи визнаються, а тому доказуванню згідно з положеннями статті 82 Цивільного процесуального кодексу України - не підлягають. Тому, в справі що розглядається, виходячи з принципу верховенства права, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач працює та має самостійний дохід, має гідне для проживання дитини житло, висновку органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання з матір`ю та наявність між батьками спору про визначення місця проживання дитини з матір`ю, позивачем до суду не надано. З урахуванням положень ст. 161 СК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення саме рішенням суду місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Позивачем при подачі позову було сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору. Позивач просила застосовувати до відповідача вимоги статті 141 ЦПК, тому судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110-112, 113,114, 160, 161,180, 182, ч.1, ч.2 ст.183, 191 СК України,

Outcome: partial