Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до Ходорівської міської ради Львівської області (відповідач), у якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що житловий будинок, який відносився до суспільної групи господарств - «колгоспний двір», станом на 30.06.1990 рахувався за її матір`ю [PERSON] [INFO] її мати померла. Вона поховала матір і після її смерті фактично прийняла спадкове майно, яке їй належало, користується земельною ділянкою, зробила ремонт у житловому будинку. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.31), в якому зазначив про відсутність на час розгляду даної заяви в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. Позивачка та її представник у судове засіданні не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві просить справу розглядати за його відсутності. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивачки подав заяву про розгляд підготовчого засідання за їх відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті; заяву про розгляд справи за їх відсутності і підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.35, 40). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.26-27). Ухвалою підготовчого засідання від 20.11.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.33). Ухвалою підготовчого засідання від 22.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.37-38). Ухвалою судового засідання від 14.06.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.41). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 12.06.1962 (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.11.1980. Після укладення шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 08.11.1980 (а.с.10). Згідно з свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у с. Сугрів, [PERSON] померла [INFO] у с.Сугрів Жидачівського району Львівської області (а.с.5, 6). Витягом з погосподарської книги с. Вербиця Жидачівського району Львівської області від 05.07.2018 №539 встановлено, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння [ADDRESS] числиться як колгоспний двір за [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки №538 від 05.07.2018, [PERSON] була прописана та проживала у [ADDRESS] . Заборона на майно відсутня. Від імені [PERSON] у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради заповіт не посвідчувався. [PERSON] в шестимісячний термін після смерті матері вступила у володіння спадковим майном, займалася похороном та обробляє земельні ділянки (а.с.7). Постановою Жидачівської ДНК від 10.07.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.3). Технічним паспортом від 02.08.2018 та довідкою Стрийського МБТІ від 06.09.2018 встановлено, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок «Е-1» загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: гаражем «Є», гаражем «Ж», вбиральнею «З», сараєм «Л», альтанкою «М», колодязем «к», воротами №1, огорожею №2 (а.с.11-14, 15). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за законом після смерті матері і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку була зареєстрована та проживала [PERSON] . За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності майно колгоспного двору). Спадкування відбувається за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входить її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки вчинила дії, що свідчать про це, а саме: фактично вступила у володіння спадковим майном, користуючись ним. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право на спадкування як спадкоємиця першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , однак позбавлена можливості юридично оформити право власності на це майно у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved