Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів [PERSON] та [PERSON] у жовтні 2020 року звернулися до суду з указаним позовом, який мотивують тим, що [INFO] у м.Тростянець Сумської області помер [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . За життя померлий заповіт не складав. Позивачки прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживали та були зареєстровані з ним за однією адресою, частину нерухомого майна вони вже оформили. Син померлого [PERSON] - [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендує, з батьком на момент смерті не проживав, заяву про прийняття спадщини не подавав. Позивачки - донька та дружина померлого 05.02.2020 року уклали договір про поділ спадкового майна, за умовами якого поділили частину спадкового майна, і на підставі якого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. 05.02.2020 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на трактор ЮМЗ 6, 1992 року випуску та на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оформити право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачки не мають можливості. Будівництво указаного будинку та господарських споруд велось [PERSON] та [PERSON] у період їх шлюбу на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, який укладено між Виконкомом Тростянецької міської ради та [PERSON] 10.10.1975 року та посвідченого 28.10.1975 року державним нотаріусом Охтирської нотаріальної контори, Акту відводу земельної ділянки в натурі був складений 22.10.1975 року площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (за попередньою нумерацію) під будівництво будинку з господарськими будівлями та Проекту одноквартирного будинку та дозволу на виконання робіт, виданого [PERSON] виконкомом. У 1980 році будівництво житлового будинку, господарських споруд було завершено, був виготовлений технічний паспорт. Проте, в органах БТІ реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] відсутня, за даними технічної інвентаризації від 23.08.2019 побудованих без дозвільних документів будівель не виявлено. [PERSON] вважає, що оскільки будівництво домоволодіння велось у період з жовтня 1975 року по 1980 роки, тобто під час шлюб з [PERSON] , то це нерухоме майно відповідно до статті 22 КЗпШС є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивачка [PERSON] вважає, що має право на Ѕ частину цього нерухомого майна, а на іншу Ѕ мав право власності її померлий чоловік [PERSON] . Житловий будинок знаходиться на неприватизований земельній ділянці, яка належить Тростянецькій міській раді. Оскільки відсутні документи на підтвердження реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , приватний нотаріус Гребіник З.Д. 05.02.2020 відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на ј частину указаного майна кожній, тобто на Ѕ частину, яка належала на праві власності [PERSON] . Це, у свою чергу, тягне за собою неможливість [PERSON] отримати підтвердження на належну їй частку у спільному майні подружжя. Посилаючись на указані обставини позивачки просять суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на ѕ частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок А-1, загальна площа - 90 кв.м., прибудова «а», тамбур «а1», погріб «пг», гараж «Б», літня кухня-сарай «В», огорожа №1, 2); 2) визнати за [PERSON] право власності на ј житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок А-1, загальна площа - 90 кв.м., прибудова «а», тамбур «а1», погріб «пг», гараж «Б», літня кухня-сарай «В», огорожа №1, 2) у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у м.Тростянець Сумської області. Стислий виклад позиції відповідача Тростянецька міська рада Сумської області відзив на позов не подала, надійшла заява, в якій відповідач просить суд справу розглядати без участі його представника та про те, що міська рада просить ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.48). Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 03.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Від відповідача 11.11.2020 до суду подана заява про розгляд справи без участі його представника. Протокольною ухвалою суду від 07.12.2020 року за клопотанням позивачок судом витребувано додаткові письмові докази, а підготовче судове засідання відкладено. Позивачка [PERSON] 07.12.2020 подала заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду 11.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачкою [PERSON] 11.01.2021 та 25.01.2021 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [PERSON] є дружиною, а [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] у м.Тростянець Сумської області (а.с. 7, 9, 10, 11, 12, 13). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1976 року (а.с.7). За даними Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.59-61). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Тростянецького нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д. була заведена спадкова справа, посвідчено договір поділу спадкового майна, укладений між позивачками, які є єдиними спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину (а.с.37). Позивачка [PERSON] 05.02.2020 року за умовами договору поділу спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчує її право власності на трактор ЮМЗ 6, 1992 року випуску, заводський номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.33). Позивачка [PERSON] отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2020 року на земельні ділянки площею - 2,4327 га, 0,9917 га, 0,2584 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с.34, 35, 36, 58-62). Постановою приватного нотаріуса Тростянецького нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д. від 05.02.2020 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки у спадкоємців відсутні документи, що підтверджують право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] (а.с.38). Як установлено судом за життя [PERSON] під час перебування його у шлюбі з позивачкою [PERSON] рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 24.09.1975 року було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] , площею 600 кв.м. (а.с.14). 10 жовтня 1975 року [PERSON] та виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області був укладений договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, за умовами якого забудовник [PERSON] повинен був провести будівництво будівель відповідно до проекту забудови, який затверджено архітектором Тростянецького району 10.10.1975 року. (а.с.15-16). Відповідно до пункту 9 указаного Договору по закінченню будівництва споруджені на земельній ділянці будівлі уводяться в експлуатацію та переходять в особисту власність забудовника після визнання приймальною комісією місцевої Ради депутатів повної готовності споруджених будівель, оформлених актом комісії. Згідно з довідкою Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» по даним технічного обстеження станом на 31.12.2012 року реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] відсутня. За даними інвентаризації станом на 23.08.2019 на земельній ділянці розташовані наступні будівлі і споруди: «А-1» - житловий будинок, розмір житлової площі 53,8 м.к.в, «а» - прибудова, «а1» - тамбур, «пг» - погріб, «Б»- гараж, «В» - літня кухня-сарай, №1 - ворота, №2- огорожа. Будинок одноповерховий, з чотирьох кімнат, загальною площею 90,0 кв.м., рік будівництва житлового будинку 1980 рік. При проведенні технічного обстеження у домогосподарстві, перепланувань та будівель, побудованих без дозвільних документів не виявлено (а.с.24-28, 29). Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Тростянецької міської ради та у приватну власність не передавалась (а.с.30). За заявою [PERSON] рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Манченко О.О. від 19.01.2021 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки поданий на реєстрацію документ - Договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.10.1975 року не відповідає вимогам, установленим Законом, містить плями червоного кольору, які закривають частину тексту, є вирвані місця (а.с.88). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (частини 1, 3 статті 1267 ЦК України). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Указані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 року у справі № 201/7012/18. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). За даними довідки характеристики, копій матеріалів інвентарної справи на спірне нерухоме майно (а.с.29, 63-70) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , збудоване у 1980 році. За даними будинкової книги із часу побудови указаний житловий будинок належав сім`ї спадкодавця (а.с.21-23). Доказів про належність цього майна іншим особам матеріали справи не містять. Виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна на час дії ЦК УРСР не залежало від державної реєстрації такого права. Отже, відсутність державної реєстрації за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно не свідчить про те, що він не набув за життя права власності на спірний будинок, оскільки виникнення права власності на нерухоме майно на час будівництва спірного житлового будинку у 1980 році не було пов`язано із державною реєстрацією такого права. Таким чином, вирішуючи спір у цій справі та встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про належність Ѕ частини домоволодіння спадкодавцю, а тому, ураховуючи відмову приватного нотаріуса Гребіник З.Д. видати позивачкам свідоцтва про право на спадщину за законом слід визнати за ними рішенням суду право власності по ј частині за кожною на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину указаного житлового будинку як на належну їй частку у спільній сумісній власності з її чоловіком [PERSON] , суд виходить з таких мотивів. Як установлено судом позивачці [PERSON] державним реєстратором прав на нерухоме майно Манченко О.О. рішенням від 19.01.2021 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки поданий на реєстрацію документ містить пошкодження, які дають можливості установити частину його тексту. На час будівництва спірного будинку та його завершення [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, а тому ураховуючи дію закону в часі правовідносини щодо правого режиму набутого ними у шлюбі майна регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю. Відповідно до статей 22, 25 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин, ураховуючи викладене [PERSON] , будучи у шлюбі з [PERSON] спільно побудувавши спірний житловий будинок, набула раом з ним право спільної сумісної власності на це нерухоме майно. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Водночас такий спосіб захисту не може бути застосований, якщо право на об`єкт нерухомості ні за ким не зареєстроване, а позивач не може зареєструвати своє право на об`єкт нерухомості, бо не здатний беззаперечно підтвердити своє право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами. У цій справі позивачка [PERSON] має документи, що підтверджують її право власності на житловий будинок з господарськими будинками і спорудами, які вона подала державному реєстратору Манченко О.О. , але з цих документів указаний державний реєстратор установила наявність плям та пошкоджень Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.10.1975 року, шо стало підставою для відмови у визнанні права власності позивачки на таке майно. При цьому державний реєстратор не є судом і не вправі вирішувати таке питання самостійно, фактично вирішуючи спір між позивачем і власником земельної ділянки, на якій розміщене спірне майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності. Оскільки право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ні за ким не зареєстрований на праві власності, а позивачка не може зареєструвати своє право на об`єкт нерухомості, бо не здатна беззаперечно підтвердити своє право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами з підстав, викладених у рішенні державного реєстратора Манченко О.О. від 19.01.2021, вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину цього будинку як на її частину у спільній сумісній власності подружжя є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Таким чином, за позивачкою [PERSON] слід визнати у порядку спадкування після смерті батька право власності на ј частину спірного домоволодіння, а за позивачкою [PERSON] слід визнати у порядку спадкування після смерті чоловіка та в порядку визначення частки у спільній сумісній власності подружжя - на ѕ частини спірного домоволодіння. Отже, позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved