Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до Територіальної громади села Антонівка в особі Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області (відповідач), в якій просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування\~своїх вимог\~щодо предмета\~спору представник\~позивача покликається\~на те,\~що [INFO] \~помер батько\~позивача [PERSON] .\~Після смерті\~батька відкрилася\~спадщина до\~складу якої\~входили земельні\~ділянки площею\~1,67\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва.\~На час\~смерті батька\~разом з\~ним у\~с.\~Антонівка Жидачівського\~району проживала\~мати позивача\~ [PERSON] .\~На випадок\~смерті батько\~залишив заповіт\~від 05.02.1999,\~яким усе\~своє майно\~заповів йому\~та його\~сестрі [PERSON] .\~Оскільки вони\~з сестрою\~не проживали\~з батьком\~на час\~його смерті,\~не зверталися\~із заявами\~про прийняття\~спадщини,\~то спадщину\~фактично прийняла\~їх мати\~ [PERSON] ,\~проте юридично\~її не\~оформляла.\~ [INFO] \~померла мати\~позивача [PERSON] .\~Після смерті\~матері відкрилася\~спадщина до\~складу якої\~входили земельна\~ділянка площею\~1,34\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~належна померлій\~згідно Державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю II-ЛВ\~№077474\~від 17.03.2000,\~а також\~земельна ділянка\~площею 1,67\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~які вона\~фактично успадкувала\~після смерті\~свого чоловіка.\~Від імені\~ [PERSON] \~було посвідчено\~заповіт №19\~від 22.02.2000,\~яким усе\~своє майно\~в рівних\~частинах заповіла\~позивачу та\~його сестрі\~ [PERSON] \~ [INFO] \~у м.\~Стрий померла\~його сестра\~ [PERSON] ,\~таким чином\~прийняти спадщину\~після смерті\~їхньої матері\~вона не\~встигла. Ніхто із спадкоємців його сестри не скористався правом на прийняття частини спадщини після смерті [PERSON] . Після смерті матері у зазначені строки він не звернувся до нотаріуса з метою оформлення права на відкриту спадщину. На лікування матері він витратив значну суму коштів, а тому в той період у нього було скрутне матеріальне становище, що не дозволяло йому юридично оформляти спадщину. Усі вищезазначені обставини спричинили пропуск нею терміну для подання заяви про прийняття спадщини. Коли він звернувся 01.03.2019 в Жидачівську державну нотаріальну контору, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи це тим, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду зазначив, що ще однією причиною пропуску позивачем строку на подання заяви нотаріусу для прийняття спадщини було незнання позивача про складений на його користь заповіт. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд підготовчого засідання за їх відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті; заяви про відкладення розгляду справи та про виклик свідків (а.с. 53, 56, 58) Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.49). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.45-46). Ухвалою підготовчого засідання від 23.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51-52). Ухвалою судового засідання від 26.03.2021 відкладено розгляд справи (а.с.57). Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 13.04.1977, [PERSON] та [PERSON] одружилися 09.06.1949, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 11.09.1964 (а.с.9, 26). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.05.1978, після укладення шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 20.05.1978 (а.с.27). 15.02.1999 у с. Любша [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все своє майно, яке б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право він заповів дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному (а.с.13). 22.02.2000 у с. Любша [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно, яке б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право вона заповіла дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному (а.с.20). Згідно з державним актом на право приватної власної на землю серії ІІ-ЛВ №077475 від 17.03.2000, [PERSON] на підставі рішення Любшанської сільської ради №44 від 18.02.2000 передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,67 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Любшанської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №396 (а.с.17). Відповідно до державного акта на право приватної власної на землю серії ІІ-ЛВ №077474 від 17.03.2000, [PERSON] на підставі рішення Любшанської сільської ради №44 від 18.02.2000 передана у приватну власність земельна ділянка площею 1.34 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Любшанської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №395 (а.с.24). [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] в с. Антонівка Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 30.10.2018 (а.с.10, 18). Згідно з свідоцтвом про смерть від 31.12.2016, [PERSON] померла [INFO] в м. Стрий Львівської області (а.с.25). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.02.2017 та від 27.02.2017 від [PERSON] в Любшанській сільській раді посвідчено заповіт за номером у спадковому реєстрі 60264819. Від [PERSON] в Любшанській сільській раді посвідчено заповіт за номером у спадковому реєстрі 60302639 (а.с.15, 22). Згідно з довідкою Любшанської сільської ради від 10.07.2018, [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Відомостей про заборону та арешт на цей житловий будинок і на земельні ділянки немає. Від імені [PERSON] було посвідчено заповіт №3 від 05.02.1999, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано. [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] до дня смерті і на день смерті, що наступила [INFO] . Від її імені посвідчувався заповіт №19 від 22.02.2000, який на день смерті не змінено і не скасовано (а.с.12,19). Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 01.03.2019, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] , у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін, передбачений цивільним законодавством, на подання заяви (а.с.29). Допитаний у судовому засіданні позивач [PERSON] з його згоди як свідок надав суду показання, за змістом яких він дізнався про існування заповіту і про його зміст у 2018 році, коли наводив порядок у батьківській хаті. Між ним та сестрою була домовленість, що вона все успадкує після смерті батьків, однак вона цього не встигла зробити. З 1997 року проживав окремо від батьків у м. Калуш. Свідок [PERSON] надав суду показання, за змістом яких він є сином [PERSON] та племінником позивача. Його мати і дядько не знали про складені на їхню користь заповіти. Про них вони дізналися лише у 2018 році, коли такі були відшукані. Між дядьком та матір`ю були розмови про спадкування майна за законом і домовлялися, що все перейде його матері. Як спадкоємець належного матері спадкового майна він не заперечує проти визначення дядькові додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з пропуском позивачем строку на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відмовою нотаріуса з цієї причини у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавиці. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, нормами статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до приписів частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 1169 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Вимогами частини 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно, однак ані [PERSON] , ані [PERSON] у визначений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Надаючи оцінку аргументам позивача суд зауважує, що за загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що у разі пропуску спадкоємцем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова ВС від 13 березня 2020 року у справі №314/2550/17). Покликання позивача на скрутне матеріальне становище як причину неподання своєчасно заяви нотаріусу про прийняття спадщини суд вважає необґрунтованим, оскільки відсутність коштів не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини. Крім цього, доказів на підтвердження зазначеного факту позивачем не надано. Водночас, інша наведена стороною позивача причина пропуску строку на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, а саме: незнання про наявність складеного на його ім`я заповіту заслуговує на увагу. Так, позивач з 1997 року проживав окремо від батьків у м.Калуш. Заповіти батьками були складені 05.02.1999 та 22.02.2000, тобто у період, коли син проживав окремо, що дає підстави дійти висновку про необізнаність позивача щодо складених батьками заповітів. Також, про обґрунтованість такого висновку свідчать показання свідків, які узгоджуються між собою та матеріалами справи, і які не викликають сумнівів у своїй достовірності. Таким чином, причина необізнаності позивача про наявність складених на його ім`я батьками заповітів об`єктивно унеможливлювали своєчасне виконання ним вимог закону щодо особистого подання відповідної заяви нотаріусу. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved