Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 11 березня 2021 року через систему «Електронний суд» до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Технарі Центр» (далі - ТОВ «Технарі Центр») про зобов`язання вчинити певні дії. Позов обґрунтований тим, що позивач звертався до відповідача на електронну адресу [INFO] , що була зазначена на офіційному сайті у розділі Контакти - https://technari.com.ua/ua/contacts/, із заявами і зверненнями, зокрема: 11 грудня 2019 року, 02 липня 2020 року, 03 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року. Наразі відомості про електронну адресу видалені з офіційного сайту, але архів https://archive.ph/38klA показує електронну адресу на офіційному сайті станом на 06 листопада 2020 року. Станом на 01 березня 2021 року на офіційній сторінці у facebook (https://www.facebook.com/technari/) також зазначена ця електронна адреса. Позивач вказує, що відповіді не отримав, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, гарантованих статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Як стверджує позивач, порушення права на отримання відповіді спричинило душевні страждання, які останній зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Крім того, позивач вимушений витрачати час та сили на відстоювання свого гарантованого права через суд, що як наслідок завдає моральної шкоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виражена у ненаданні відповідей на звернення від 11 грудня 2019 року, 02 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року; зобов`язати відповідача надати відповіді на звернення від 11 грудня 2019 року, 02 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виражена у ненаданні відповіді на запит від 03 липня 2020 року; зобов`язати відповідача надати відповіді на запит від 03 липня 2020 року; стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн у рахунок компенсації моральної шкоди. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Стислий виклад позиції сторін відносно позовних вимог 04 серпня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що позивач є постійним клієнтом ТОВ «Технарі Центр», а тому йому відомі всі актуальні контакти відповідача та способи зв`язатися з відповідачем. Листи позивача від 11 грудня 2019 року, 02 липня 2020 року, 03 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року ТОВ «Технарі Центр» не отримувало. Позивачем не надано належних та допустимих доказів надходження/отримання листів відповідачем. Так, позивач в підтвердження направлення листів відповідачу на електронну адресу: [INFO] надає роздруківки з електронної пошти, які свідчать про направлення ним листів ТОВ «Технарі Центр» та нібито роздруківку з сайту відповідача від 06 листопада 2020 pоку, в якій зазначена саме електронна адреса: [INFO] , що на думку представника відповідача не може бути належним та допустимим доказом. Тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. 13 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, шляхом формування позивачем документу в системі «Електронний суд», якою позивач зазначає, що з огляду на зміст відзиву предметом позову є саме порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян» при розгляді його звернень; звернення були відправлені на електронну адресу, що була зазначена на офіційній сторінці у Facebook та на офіційному сайті (посилання на архів https://archive.ph/38klA) на час подачі звернень. Тому виглядає сумнівним твердження відповідача «...нібито роздруківку з сайту відповідача...» З огляду на вищенаведене, просив відхилити аргументи відповідача як необґрунтовані. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що позивачем у справі складались заяви та запити на отримання інформації на ім`я директора ТОВ «Технарі Центр» від 11 грудня 2018 року, 02 липня 2020 року, 03 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року, тобто загалом 5 звернень в порядку статті 20 Закону України «Про звернення громадян», які за твердженням позивача не розглянуті відповідачем. На підтвердження факту, що офіційною електронною адресою товариства є адреса « [INFO] », позивачем до справи долучено скріншот веб-сторінок, першої за посиланням « [INFO] », яку оглянуто судом та за даним посиланням не встановлено офіційної електронної адреси, на яку наголошує позивач. Другий скріншот не містить посилань взагалі, але за твердженням позивача є скріншотом з сторінки відповідача у соціальній мережі Fecebook начебто за посиланням https://www.facebook.com/technari/, яку також оглянуто судом та не встановлено офіційної електронною адреси товариства, як стверджує позивач «[INFO]». Вебсторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду. Однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи. Тому суд може провести огляд і дослідження таких документів на відповідному інтернет-ресурсі за вказаним посиланням. Крім того, позивачем долучено до справи скріншоти з електронної поштової скриньки, які з його переконанням свідчать про факт отримання ТОВ «Технарі Центр» складених заяв чи запитів, зокрема: від 11 грудня 2019 року, від 02 липня 2020 року, від 03 липня 2020 року, від 04 липня 2020 року, від 06 листопада 2020 року. Суд вважає, наданий доказ недостовірним, оскільки перевірити відомості, що містять дані скріншоти не можливо, не можна також перевірити аутентичність адреси отримувача та поряд із цим, вкладені до даних електронних листів додатки, хоча візуально схожі на запити, на які посилається позивач, але достовірно стверджувати неможливо, оскільки їх зміст не може бути досліджений. Відповідач, заперечує проти позовних вимог, крім того і з тих підстав, що звернення від 11 грудня 2019 року, 02 липня 2020 року, 03 липня 2020 року, 04 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року ТОВ «Технарі Центр» не отримувало. Інші докази, надані сторонами, судом не досліджувались оскільки не стосуються обставин справи. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Приписами статті 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. На підставі частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі». Враховуючи,що позивачем не надано належних та допустимих доказів надходження/отримання листів відповідачем, що останнім власне і заперечується у відзиві, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed