Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 липня 2021 року в задоволенні позовів [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі. 14 липня 2021 року представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення у зазначеній цивільній справі, щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу. Просить стягнути з позивачів на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 40000 грн., з яких: 30000 грн. стягнути з [PERSON] та 10000 грн. - [PERSON] . До судового засідання представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі документів. Представник позивачів до судового засідання подала заперечення на заяву про постановлення додаткового рішення та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у іншому судовому засіданні за межами міста Луцька. Однак, на підтвердження даної обставини будь-яких доказів до клопотання не додає. Суд вважає за можливе слухати справу про ухвалення додаткового рішення у відсутності учасників справи, що не з`явилися по наявним у справі доказам, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що по даній справі необхідно постановити додаткове рішення. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Відповідно до частин першої-другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Судом встановлено, що 27 січня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзиви на позовні заяви [PERSON] , [PERSON] , в яких не навів орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які він поніс чи очікує понести в зв`язку з розглядом справи. 09 липня 2021 року, тобто в день ухвалення рішення судом, представник відповідача [PERSON] - адвокат Кондратюк В.В. подав усне клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу та в межах встановленого строку подав відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення в даній справі, до якого долучив договір про надання правової допомоги №05/20 від 15.01.2020 року (далі - договір 1), договір про надання правової допомоги №06/20 від 15.01.2020 року (далі договір 2), довідки №17 від 13.07.2021 року, №18 від 13.07.2021 року про кількість робочого часу затраченого адвокатом у зв`язку з веденням справи клієнта [PERSON] у даній справі, квитанції про сплату [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 30000 грн. та 10000 грн. (а.с. 226-231 том 2). Як вбачається з договорів 1, 2 оплата правової допомоги становить 30000 грн. та 10000 грн. відповідно, тобто визначена у фіксованому розмірі. Таким чином на момент подання відзивів на позовні заяви (27 січня 2020 року) відповідач вже був обізнаний про розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести та не мав жодних об`єктивних перешкод для зазначення вказаного розрахунку у відзивах на позовні заяви. Більш того, згідно довідки адвоката Кондратюка В.В. саме він складав відзиви на позовні заяви [PERSON] . Отже, в даному випадку виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України цілком залежало від дій відповідача та його представника. Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зважаючи на те, що відповідач не зазначив у відзивах орієнтовного розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких йому був достовірно відомий ще до подання відзивів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічного висновку щодо застосування положень частин першої-другої статті 134 ЦПК України дійшов Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 127/22200/20. Крім того, з квитанцій №23,24 від 14.07.2021 року (а.с. 230-231 том 2), поданих адвокатом Кондратюком В.В. на підтвердження факту оплати [PERSON] витрат на правничу допомогу та їх розміру вбачається, що оплата послуг адвоката здійснювалась на підставі договорів про надання правової допомоги №05/29 від 15.01.2021 року та № 06/29 від 15.01.2021 року, хоча правнича допомога [PERSON] здійснювалась адвокатом Кондратюком В.В. на підставі договорів про надання правової допомоги №05/20 від 15.01.2020 року та №06/20 від 15.01.2020 року (а.с. 226-227 том 2). Також, у довідках №17 від 13.07.2021 року, №18 від 13.07.2021 року про кількість робочого часу затраченого адвокатом у зв`язку з веденням справи клієнта вказано ім`я відповідача як [PERSON] (а.с. 228-229 том 2), хоча як вбачається із договорів про надання правової допомоги №05/29 від 15.01.2021 року та № 06/29 від 15.01.2021 року, останні були укладені між адвокатом Кондратюком В.В. та [PERSON] . Відтак, наявність даних неузгодженостей, на думку суду, слугує додатковою підставою для відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене, висновки Верховного Суду, не виконання відповідачем вимог ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України при подані першої заяви до суду в даній справі, а також наявність розбіжностей у поданих квитанціях та довідках про кількість робочого часу затраченого адвокатом, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника відповідача Кондратюка О.О. слід відмовити.

Outcome: dismissed