Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У листопаді 2019 року до суду звернулася [PERSON] із вказаним позовом в обґрунтування, якого зазначається, що 05 серпня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений Договір про надання представницько-консультаційних послуг (надалі Договір). За своєю правовою природою даний договір є договором на надання юридичних послуг та представництва в суді. 07 серпня 2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до зазначеного вище Договору, якою сторони доповнили обов`язки Виконавця за Договором, а саме домовились, що [PERSON] приймає на себе зобов`язання «бути представником [PERSON] в судовому процесі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за Кредитним договором та зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в разі їх об`єднання в одне провадження у Броварському районному суді Київської області та Апеляційному суді Київської області на підставі Довіреності». Пунктом 4 Додаткової угоди від 07 серпня 2016 року сторони «погодилися, що у випадку відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» Замовник (Відповідач) сплачує Виконавцю (Позивачу) додаткову винагороду у розмірі 10% від ціни позову або 10% від суми зменшення ціни позову…». Позивач вважає, що за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. У даному ж випадку, ФОП [PERSON] користуючись необізнаністю [PERSON] в правових питаннях, уклала з [PERSON] договір, умови якого в частині оплати за позитивний результат, не відповідали внутрішній волі останньої, у зв`язку з чим та в силу положень частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. ФОП [PERSON] отримала від [PERSON] на виконання умов оплати оспорюваної частини Додаткової угоди грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, як отримані на виконання недійсного правочину. Крім того, відповідачем не були належним чином, в належному обсязі та в належ\-ній якості надані послуги, передбачені умовами Договору та Додаткової угоди. Проте, на виконання умов договору позивач сплатила відповідачу 15 000 гривень. Отже, позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. Заперечення відповідача. У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що не існує жодних правових підстав для визнання недійсним пункту 4 Додаткової угоди №1 від 07.08.2016, оскільки сторони добровільно погодили умови та ціну оспорюваної угоди. Крім того, вважає, що виконала добросовісно взяті на себе зобов`язання відповідно до умов Договору, тому відсутні підстави для стягнення сплачених коштів за договором. У свою чергу, позивач [PERSON] не виконала свої зобов`язання щодо повної оплати наданих за Договором послуг. 24 вересня 2020 року відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустила трирічний строк на звернення із даним позовом. Тому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування упущеної вигоди, та призначено судове зсідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду 11 листопада 2019 року зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання недійсним п. 4 Додаткової угоди до Договору та стягнення грошових коштів об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування упущеної вигоди. Суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року позовну заяву фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування упущеної вигоди - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Сичов О.О. доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив про задоволення позовних вимог. Щодо строків позовної давності пояснив, що його довірителька дізналася про своє порушене право, отримавши позовну заяву ФОП [PERSON] , тому звернулась із зустрічними позовними вимогами. Вважає, що строки позовної давності не пропущені. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомила. Обставини справи, що встановлені судом. Установлено, що 05 серпня 2016 року між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) укладений Договір про надання представницько-консультаційних послуг, за умовами якого відповідач взяла на себе зобов`язання (п.п. 2.1,2.2, 2.3 Договору): - п.2.1. Здійснювати перевірку документів Замовника на відповідність вимогам чинного законодавства України, надати Замовнику послуги з підготовки та подання процесуальних документів (позовних заяв, клопотань тощо); - п.2.2. Надавати Замовнику консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у Замовника; - п.2.3. Представляти у встановленому законом порядку інтереси Замовника в суді загальної юрисдикції 1-ї інстанції та в Апеляційному суді м. Києва. 07 серпня 2016 року між сторонами укладена Додаткова угода № 1 до зазначеного вище Договору, якою сторони доповнили обов`язки Виконавця (позивача) за Договором. У пункті 1 Договору визначено, що Виконавець приймає на себе зобов`язання бути представником Замовника у судовому процесі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за Кредитним договором та за зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в разі об`єднання їх в одне провадження з первісним позовом у Броварському міськрайонному суді Київської області та Апеляційному суді Київської області на підставі Довіреності. Пунктом 4 Додаткової угоди від 07 серпня 2016 року сторони погодилися, що у випадку відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» Замовник сплачує Виконавцю додаткову винагороду у розмірі 10% від ціни позову або 10% від суми зменшення ціни позову протягом 6 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Сплата здійснюється щомісячно рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за датою набрання чинності рішенням суду. У випадку подачі банком касаційної скарги виплата призупиняється на час касаційного розгляду, а зобов`язання Замовника корегуються за домовленістю сторін на підставі додаткової письмової угоди. Установлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа №361/4567/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Так, ухвалою суду від 26 серпня 2016 року відкрито провадження у даній справі, 28.10.2016 року [PERSON] подана зустрічна позовна заява до ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі довіреності, виданої [PERSON] 25 жовтня 2016 року [PERSON] здійснювала представництво її інтересів у суді та в інших державних органах. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» - відмовлено, зустрічний позов - задоволено. Дане рішення набрало законної сили. Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору (умов додаткової угоди) [PERSON] сплатила [PERSON] 10 000 гривень згідно пункту 2 договору та 25 000 гривень відповідно до пункту 4 додаткової угоди. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Зі змісту вищенаведеного договору вбачається, що своєю правовою природою даний договір є договором на надання юридичних послуг та представництва в суді. Так, відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а за-мовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання. З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів [PERSON] у цивільній справі, що розглядається в суді) об`єктом оплати за договором є надані ФОП [PERSON] юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді. Пунктом 2 Додаткової угоди сторони погодили вартість (15000,00 грн.) та порядок оплати послуг за Договором. Щодо визначеної пунктом 4. Додаткової угоди до договору додаткової винагороди виконавцю у розмірі 10% від ціни позову «у випадку повної відмови у задоволенні позову», то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632,903 ЦК України, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Відповідно до положень частини першої статті 638 ЦК України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови. З урахуванням положень частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 ЦК України, зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).? Аналіз положень пунктів 2 та 4 Додаткової угоди до договору дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] . Проте, досягнення такого результату виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг. Крім того, навіть саме формулювання даної умови - «... у випадку відмови в задоволенні», вказує на випадковість з певною ймовірністю прийняття судом певного рішення, без будь-якого впливу на таке рішення Виконавця за договором. Рішення суду у цивільній справі є результатом вирішення спору, що виник між учасниками договірних правовідносин, актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права. За змістом положень частини другої статті 6, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 124 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, судочинство визначається виключно законами України, правосудця в Україні здійснюють виключно суди. Зазначені норми виключають, як таку, можливість належності діяльності органів судової влади до сфери приватноправового регулювання, а відтак - і до предмета цивільно-правових договорів. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з: їх змісту чи суті відносин між сторонами. Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю до-говірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. Таке обмеження жодним чином не звужує зміст та обсяг права сторін договору у цій справі самостійно визначати прийнятні для них умови оплати послуг за договором, загальну вартість послуг тощо. Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (частина перша статті 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 цього Кодексу). Частиною третьою статті 215 ЦК України, встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Включення в умови Додаткової угоди п. 4 умови про додаткову винагороду виконавцю в розмірі 10% від ціни позову в разі прийняття судом рішення про відмову у позові суперечить основним засадам здійснення правосудця в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовам. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суду у постанові від 12 червня 2018 року у цивільній справі №462/9002/14-ц. Крім того, відповідно до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так, ФОП [PERSON] отримала від [PERSON] на виконання умов оплати оспорюваної частини Додаткової угоди грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. З урахуванням викладеного, одночасно з визнанням недійсним пункту 4 Додаткової угоди від 07 серпня 2016 року, з ФОП [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., отримані на виконання недійсного правочину. Щодо строків позовної давності. Відповідач, посилаючись на те, що додаткова угода №1 підписана 07.08.2016 року, тому позов про стягнення коштів та визнання недійсним пункту 4 даної угоди повинен бути поданий до 07.08.2019 року. Даний позов пред`явлений до суду 30 жовтня 2020 року, тож поданий з пропуском строків позовної давності, тому у його задоволенні необхідно відмовити. Представник позивача повідомив у судовому засіданні, що його довірителька дізналась про порушення своїх прав оспорюваним пунктом додаткової угоди, отримавши позовну заяву ФОП [PERSON] про стягнення коштів на виконання вказаного пункту. За таких обставин, вважає, що строки позовної давності не пропущені. Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 261 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі змісту додаткової угоди №1, яка підписана сторонами та пункт 4 якої оспорюється, видно, що вона датована 07 серпня 2016 року. Разом з тим, у запереченнях відповідача на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, [PERSON] зазначає, що дана угода насправді підписана сторонами 20 грудня 2017 року. ( а.с. 87) Дану обставину позивач також не заперечувала. Отже, враховуючи те, що оспорювана угода підписана сторонами 20 грудня 2017 року, а позов поданий до суду 05 листопада 2019, тобто в межах трирічного строку, тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Щодо стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов Договору. Обґрунтовуючи вищевказану вимогу, позивач посилається на те, що відповідачем не були належним чином, в належному обсязі та в належній якості надані послуги, передбачені умовами Договору та Додаткової угоди. Позивач вважає, у зв`язку з відсутністю Акту прийому-передачі послуг як первинного бухгалтерського документу, підтверджуючого факт надання послуг, у [PERSON] не виник обов`язок з оплати за Договором, а відповідно сплачені грошові кошти в сумі 15000,00 грн, є авансом та підлягають поверненню за першою її вимогою. Так, згідно вимог ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. При розгляд даної справи, позивачем не надано жодних доказів невиконання чи неналежного виконання умов договору ФОП [PERSON] . Зокрема, посилаючись на те, що відповідачем не було здійснено перевірку документів [PERSON] на відповідність вимогам чинного законодавства України; не було надано чи складено жодної консультації, жодного висновку, жодної довідки з правових питань, що виникають у замовника, позивач не надала доказів того, що відповідач ухилилась від виконання таких обов`язків. Посилання на те, що не в повному обсязі були представлені інтереси [PERSON] в судовому процесі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.08.2016 в справі № 361/4567/16-ц про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 1067748,83 грн., на ведення якого була видана довіреність позивачу, також є безпідставними та непідтвердженими. Аргументи позивача, про те, що ФОП [PERSON] не були вжиті певні необхідні за даних умов заходи для представлення інтересів та захисту прав [PERSON] , а саме: не вжиті заходи для отримання виконавчого листа для примусового виконання рішення суду; не отримана ухвала про роз`яснення судового рішення, без якої його виконання було неможливим; не вжиті заходи для отримання виконавчого листа з урахуванням ухвали про роз`яснення судового рішення; після подання апеляційної скарги в справі не здійснено будь-яких заходів, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що виконання вищевказаних дій охоплюється умовами договору, а їх невиконання - є істотним порушенням договору. Більше того, у п.3 Договору передбачено, що Замовник має право отримувати інформацію від виконавця про стан виконання завдань, визначених цим договором. Проте, у матеріалах справи відсутнє підтвердження звернення позивача із такими вимогами до відповідача. Абсолютно безпідставним є посилання на те, що наслідком неналежного виконання ФОП [PERSON] своїх обов`язків за Договором стало грубе порушення прав [PERSON] , а саме перехід права власності на належну [PERSON] квартиру на ПАТ «Укрсоцбанк» за відсутності фактичної заборгованості за кредитом. Зокрема, судом не встановлено жодного зв`язку між діями ФОП [PERSON] на виконання умов Договору та діями ПАТ «Укрсоцбанк» щодо реєстрації за собою права власності на квартиру, належну [PERSON] . Наведене підтверджується змістом рішення Броварського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року у цивільній справі №361/8562/18. З огляду на викладене, посилання позивача на невиконання відповідачем умов договору жодними доказами не підтверджені. Крім того, умовами договору не передбачено складання сторонами актів прийому-передачі послуг, тому їхня відсутність не свідчить про ненадання послуг. Одночасно, аргумент позивача про те, що 15 000 гривень, сплачених на виконання умов договору є авансом, взагалі не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів, сплачених на виконання умов договору задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю т безпідставністю. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536, 80 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату від 30 жовтня 2020 року (а.с. 32,33). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1248, 65 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial