Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована вона з мамою та сином, а також відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] та ії син [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] понад десять років, а фактично проживають в Італії м.Падова. Оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають більше десять років, не сплачують комунальні платежі, не несуть інших витрат по утриманню квартири та не приймають участі у спільному побуті, вони вважаються такими, що втратили право на користування житлом. Позивачка як власник квартири несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та не має можливості оформити субсидії та інші пільги, передбачені чинним законодавством. Позивачка [PERSON] просить визнати [PERSON] ,.1975р.н. та [PERSON] 2004р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, покликаючись на викладені у позові обставини та просять суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Заяви, клопотання учасників справи. Представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.33). Процесуальні дії у справі. 01.09.2020 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.14,15). Ухвалою від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.16-17). Ухвалою судового засідання від 30.10.2020 відкладено розгляд справи (а.с.23) Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/3354/20 відповідачів [PERSON] , [PERSON] (а.с.26,27, 50, 51). Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка, з`ясувавши обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.08.2007 року, актовий запис №249. Після одруження дружині змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.10.2013 (а.с.6). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 11 листопада 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6466548 від 10.02.2005 позивачці належить квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до довідки Будинкоуправління №1 м.Стрий №114 від 15.05.2020 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (мама), [PERSON] (син) та згідно акту обстеження №8 від 15.05.2020 [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за даною адресою, а фактично проживають в Італії(а.с.9). Відповідно до акту обстеження №8 від 15.05.2020 підписаного депутатом Стрийської міської ради Маланчук Ігорем, начальником БУ №1 у м.Стрий Романишин І.М. та в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] №114 від 15.05.2020 у квартирі [ADDRESS] власником квартири є [PERSON] , гр. [PERSON] та гр. [PERSON] зареєстровані, а фактично проживають в Італії (а.с.10). Відповідно до рішення ВК Стрийської міської ради №265 від 28.10.2020 та висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у справі №456/3354/20 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-36). Відповідно до будинкової книги у квартирі [ADDRESS] прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.62-66). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких позивачка є її сусідкою, проживає в будинку з 1986 року. Про [PERSON] та [PERSON] нічого не знає та ніколи їх не бачила. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із відсутністю відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник (наймач) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Відповідно до частини 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В силу вимог частин 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує норми статей 64, 150 ЖК України. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровані сестра позивачки [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , однак понад десять років вони у квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, особистих речей їх в квартирі не має. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] відсутня у квартирі без поважних причин понад один рік, а її реєстрація перешкоджає [PERSON] у здійсненні нею свого права володіння та користування квартирою, порушує житлові права позивача, пов`язані з утриманням житла, повинна сплачувати комунальні платежі відповідно до кількості фактично мешкаючих в приміщенні осіб та позбавляє права на отримання субсидії, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом суд зазначає, наступне. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вищенаведене узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 16.12.2020 у справі № 206/4028/18. Судом встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини. Крім того, суд враховує висновок органу опіки та піклування від 28.10.2020 року, який вважає недоцільним визнання неповнолітнього [PERSON] [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] . За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягає, оскільки це призведе до звуження обсягу його існуючих житлових прав та порушення охоронюваних законом інтересів. Надати оцінку аргументам відповідачки [PERSON] суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, позов підлягає задоволенню частково. На підставі статей 71, 72, 150 ЖК України, статті 391 ЦК України, та

Outcome: partial