Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2015 року о 01:00 год. на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці км.127 відповідач, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», номерний знак «ВО 6032 АА», перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, порушуючи вимоги пунктів 2.9 «а», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kangoo», номерний знак «АА 4653 ОВ», під керуванням позивача. Вказана ДТП спричинила пошкодження даних автомобілів. Зокрема, автомобіль під керуванням позивача зазнав значних пошкоджень, відновленню не підлягає та перебуває на штрафному майданчику у м.Івано-Франківську. За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно відповідача за фактом вказаної ДТП, його судом визнано винним у спричиненні цієї ДТП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито в звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідач це судове рішення не оскаржив, а, отже, погодився з ним. Вказаним автомобілем марки «Renault Kangoo» позивач володів та користувався на підставі договору лізингу, укладеного з ТзОВ «Автокредит плюс». На час укладення цього договору позивачем внесено перший платіж у розмірі 19\~125,17 грн. та протягом користування автомобілем зроблено ще декілька платежів на загальну суму 11 519,56 грн. 02.11.2015 року страховою компанією, в якій застраховано вказаний автомобіль, лізингодавцю (ТзОВ «Автокредит плюс») виплачено страхову суму в розмірі 49 \~493,29 грн. З урахуванням цього позивач вважає, що сума залишку його заборгованості перед лізингодавцем складає 44\~509, 58 грн. До цього залишку слід додати 19\~125, 17 грн. (перший внесок за договором лізингу) та 11\~519,56 грн. (щомісячні оплати по цьому договору), і сума цих доданків, тобто 75\~154,31 грн., і буде розміром збитків, спричинених позивачу з вини відповідача. Ця майнова шкода підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача на підставі положень статей 16, 22, 1166, 1187 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України). Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказаний розмір відшкодування майнової шкоди, а також присудити судові витрати в розмірі 751,54 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з вищевказаних підстав. Щодо письмової розписки, даної позивачем 17.08.2015 року, згідно з якою він отримав того дня від відповідача відшкодування шкоди, позивач пояснив, що ці кошти він отримав не за пошкодження автомобіля, а як відшкодування моральної шкоди, повязаної з отриманням тілесних ушкоджень, а також як відшкодування фізичної шкоди, спричиненої пошкодженням товару, яке перевозив позивач, а саме кількох ящиків груш. Сторона позивача просить звернути увагу, що в цій розписці якраз і вказано про відшкодування відповідачем саме моральної та фізичної шкоди. Тому сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що вказаною розпискою підтверджується факт повного відшкодування відповідачем спричиненої позивачу шкоди в розмірі 800 доларів США і обовязку здійснення будь-яких відшкодувань в подальшому відповідач не мав. При вирішенні даного спору слід врахувати, що вигодонабувачу за договором страхування автомобіля, переданого в лізинг позивачу, ПрАТ СК «Інгосстрах» виплачено страхове відшкодування в розмірі 70 % від дійсної вартості цього транспортного засобу на момент ДТП, що передбачено цим договором. Оскільки позивач не є власником вказаного автомобіля, то він безпідставно вимагає відшкодування майнової шкоди. Тому сторона відповідача в задоволенні позову просить відмовити. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявилися і не заявили про свою участь в розгляді даної справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до визначення, вказаного в ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Стаття 4 цього Закону визначає, що суб'єктами лізингу можуть бути : лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця. Згідно з правилами, передбаченими ст.13 даного Закону з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов'язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов'язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідно до заяви про приєднання до публічного договору №ІF00А!0000650758 від 26.03.2015 року позивачу як лізингоодержувачу передано на 60 місяців в лізинг лінингодавцем - ТОВ «Автокредит Плюс» на умовах, визначених договором про надання фінансового лізингу, вищевказаний автомобіль марки «Renault Kangoo» на (а.с. 5-7). Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частиною 1 ст. 6 цього Закону визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Частиною 4 цієї статті передбачено, що одним з видів добровільного страхування може бути страхування наземного транспорту (крім залізничного). Судом встановлено, що згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту №ІFН0СРS-153F40S від 15.04.2015 року вказаний автомобіль застрахований у ПрАТ страхова компанія «Інгосстрах». В п. 3 вказано, що вигодонабувачем за цим договором є ТОВ «Автокредит Плюс». Відповідно до п. 4 вказаного договору його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням, розпорядженням наземним транспортним засобом, що належить йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах. Згідно з п. 6.3 цього договору при вирішенні питання щодо виплати страхового відшкодування використовується дійсна вартість транспортного засобу, визначена на дату настання страхового випадку (а.с.28). Судом також встановлено, що постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2015 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, і провадження в цій справі про адміністративні правопорушення закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Цією постановою встановлено, що 08.08.2015 року о 01:00 год. на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці км.127 відповідач керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», номерний знак « ВО 6032 АА» у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України. Крім того, відповідач, керуючи вказаним автомобілем, на порушення вимог пунктів 12.1, 13.1 ПДР України не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kangoo», номерний знак «АА 4653 ОВ», що спричинило механічні пошкодження цих автомобілів (а.с.8). Згідно із ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до правил ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Листом страхової компанії «Інгосстрах» №15-02/02-02 від 13.02.2016 року позивачу відмовлено у перегляді її рішення та наданні копії звіту про оцінку вартості збитку, оскільки ці матеріали містять інформацію з обмеженим доступом. В листі також зазначено, що страхувальником та вигодонабувачем (особою, на користь якої укладений договір) за вищевказаним договором добровільного страхування наземного транспорту є ТОВ «Автокредит Плюс». За вказаним договором ТОВ «Автокредит Плюс» наділило позивача правом керування застрахованим транспортним засобом, що належить вказаному ТОВ на праві власності, однак, позивач [PERSON] не є стороною цього договору страхування, а тому він не вправі вимагати від страхової компанії вчинення будь-яких дій на виконання його умов, надання документів тощо (а.с.27). Листом вказаної страхової компанії №12/04-16(02) від 12.04.2016 року долучено до матеріалів справи звіт про оцінку по страховому випадку, що стався 08.08.2015 року, за вищевказаним договором добровільного страхування та платіжне доручення про оплату суми збитків на користь ТОВ «Автокредит плюс» як власника транспортного засобу «Renault Kangoo». В листі зазначено, що сума страхового відшкодування визначена наступним чином. Згідно з п. 15.14 договору у разі страхування транспортного засобу на повну вартість та у випадку його конструктивного знищення (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 80% страхової суми), страховик виплачує страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 70% дійсної вартості транспортного засобу на момент ДТП з урахуванням попередніх виплат за договором та безумовної франшизи, але не більше ліміту відповідальності. Страхова сума за договором складає 95\~000 грн. Згідно зі звітом №186 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 76\~376,64 грн., що складає 80, 396 % від страхової суми (ліміту відповідальності). Тобто за умовами договору автомобіль вважається конструктивно знищеним. Згідно даними цього ж звіту ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження у вказаній ДТП складає 70\~704,70 грн. Відтак, страхове відшкодування у відповідності із п.15.14 договору складає: 70\~704,70 грн. х 70% - 0,0 грн. = 49\~493,29 грн., де 0,0 грн. безумовна франшиза (а.с.45). Позивач визнає факт виплати вигодонабувачу страхового відшкодування в розмірі 49 493, 29 грн., про що сам зазначає у позовній заяві та враховує цю суму при розрахунку розміру збитків. При цьому позивач не заперечив вказаних правил розрахунку страхового відшкодування і не надав жодних доказів на їхнє спростування. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями частин 1 і 2 статті 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що розпискою, даною позивачем 17.08.2015 року, підтверджується той факт, що сторонами добровільно врегульоване питання щодо відшкодування моральної та фізичної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП за участю вищевказаних автомобілів (а.с. 99). Позивач визнав те, що відповідач передав йому 800 доларів США в якості відшкодування вказаної в цій розписці шкоди. Однак, в даному документі відсутні будь-які відомості про те, що це відшкодування стосується пошкодження вантажу, яке перевозив позивач. Тому його твердження про відшкодування відповідачем вартості цього вантажу, суд вважає надуманими і не підтвердженими жодними доказами, а цю розписку суд розцінює як належний і допустимий доказ про добровільне і цілковите відшкодування позивачу завданої шкоди. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Однак, позивачем та його представником вказаних вимог закону не виконано і не надано жодних доказів про те, на якій правовій підставі, позивач, не будучи власником автомобіля, яким керував на час вищевказаної ДТП, і який застрахований лізингодавцем - вигодонабувачем за договором добровільного страхування та який (вигодонабувач) отримав страхове відшкодування у розмірі, передбаченому цим договором, має право вимагати від відповідача відшкодування оплати саме збитків, спричинених пошкодженням цього автомобіля. При цьому позивач в розмір цих збитків цілком безпідставно включає внесені ним оплати за вищезазначеним договором фінансового лізингу і свою заборгованість перед лізингодавцем. Тому суд вважає позовні вимоги безпідставними, в звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Оскільки в позові відмовлено, то присудженню з відповідача не підлягають понесені позивачем судові витрати. На підставі наведеного, статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, статей 1, 6 Закону України «Про страхування», статей 1, 4, 13 Закону України «Про фінансовий лізинг» та,

Outcome: dismissed