Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.1993 року позивач уклала з відповідачем шлюб. З 1999 року позивач зареєстрована та проживає у будинку відповідача по вул. Бенделіані, 2 в м. Ковелі Волинської області. Будинок належить на праві власності відповідачу і вселилась вона туди як дружина та член його сімї. 10.01.2019 року шлюб було розірвано. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні будинком, виганяє її звідти, забрав ключі від будинку. За вчинене домашнє насильство відповідач притягувався до адміністративної відповідальності. Іншого житла позивач не має. Позивач просить зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, а саме, вселити її у будинок та зобовязати відповідача передати позивачу їй ключі від будинку. Заперечення відповідача. Позивач заперечує позов тим, що, наскільки йому відомо, відповідач має у власності житловий будинок в с. Вигнанка Любомльського району Волинської області. З вересня 2017 року подружні відносини між ними фактично припинені. Після цього відповідач добровільно залишила будинок та забрала свої речі. Шлюб між ними розірвано. Просить в позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. Відповідачу належить на праві власності частина житлового будинку по вул. Бенделіані, 2 в м. Ковелі Волинської області, що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не заперечується сторонами. Позивач зареєстрована у належній відповідачу частині будинку з 09.02.1999 року, що не заперечується сторонами. 10.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК: «1.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідач стверджує, що позивач добровільно залишила спірний будинок та забрала свої речі. За його даними вона має у власності житловий будинок в с. Вигнанка Любомльського району Волинської області. Однак, відповідач не подав жодних доказів того, що позивач має у власності будинок і сам у цьому не впевнений. Звідси слідує висновок, що позивач іншого житла не має. Позивач заперечила ту обставину, що вона добровільно залишила спірний будинок та забрала свої речі. Отже, між сторонами з цього приводу виник спір. За таких обставин відповідач мав звернутись до суду з позовом про втрату позивачем права користування будинком, зокрема, з зустрічним позовом, однак, він цього не зробив. Тому, слід вважати, що позивач права користування спірним будинком не втратила. Свідок, якого просив допитати відповідач і який мав підтвердити факт добровільного залишення позивачем житла, міг бути допитаний за умови звернення відповідача з зустрічним позовом про втрату позивачем права користування будинком. Такого позову відповідач не заявив, тому немає потреби і в допиті свідка. З тих же підстав відсутня потреба у розгляді справи у загальному провадженні, про що клопотав відповідач. До того ж, частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. При цьому, як визначено у ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Судом встановлено, що позивач з 1993 року перебувала в шлюбі з відповідачем, у 1999 році позивач вселились до будинку по вул. Бенделіані, 2 в м. Ковелі, який на той час належав батькам відповідача, як дружина останнього і член його сімї, у звязку із чим на неї розповсюджується положення ст.405 ЦК України. З 1999 року позивачка постійно проживала та була зареєстрована у вказаному будинку. Таким чином, позивач, як член сім'ї власника будинку, набула право користування ним, відповідач не довів, що позивач має інше житло. Позивач не визнана у встановленому законом порядку такою, що втратила право на користування будинком, відповідач не подавав позов про її виселення. Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що на час вселення позивача у спірний будинок була укладена угода з останньою з приводу користування будинком. Позивач вселилася у спірний будинок як член сімї відповідача, після набуття останнім права власності на будинок продовжувала бути членом його сімї, після припинення сімейних стосунків з відповідачем набула правовий статус колишнього члена сімї власника будинку, а тому позивач до цього часу зберегла за собою право користування будинком. Відповідач, крім того, що не визнає за позивачем право користування будинком, чинить також останній перешкоди у користуванні ним, що підтверджується постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2018 року, яка набрала законної сили. Зокрема, судом було встановлено, що [PERSON], 02 вересня 2018 року, біля 09 год. 00 хв., за місцем проживання в м. Ковелі, вчинив насильство щодо дружини [PERSON], а саме: ображав нецензурними словами, чим завдав шкоди психічному здоровю. Крім цього, [PERSON], 02 вересня 2018 року, біля 01 год. 30 хв., за місцем проживання в м. Ковелі, вчинив насильство щодо дружини [PERSON], а саме: ображав нецензурними словами та порвав одяг. Крім цього, [PERSON], 04 вересня 2018 року, о 18 год. 00 хв., за місцем проживання в м. Ковелі, вчинив насильство щодо дружини [PERSON], а саме: ображав нецензурними словами, виштовхав з будинку. Крім цього, [PERSON], 18 вересня 2018 року, о 14 год. 00 хв., за місцем проживання в м. Ковелі, вчинив насильство щодо дружини [PERSON], а саме: ображав нецензурними словами, вигнав з будинку. Тому, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Позовні вимоги слід задовольнити та усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком, а саме, вселити її у будинок та зобовязання відповідача надати позивачу ключі від будинку. З відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved