Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК»(надалі-ПАТ «КРЕДОБАНК») звернулося до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року в сумі 23415,87 доларів США, що станом на 12 вересня 2014 року еквівалентно 303237,44 грн. з яких: 17374,38 доларів США, що еквівалентно 224999,65 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 4254,22 доларів США, що еквівалентно 55092,50 грн.-заборгованість по процентах за користування кредитом; 1787,27 доларів США, що еквівалентно 23145,29 грн.-пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] кредитного договору №188/2008В2 банк надав [PERSON] кредит у розмірі 20000 доларів США на строк до 15 вересня 2023 року зі сплатою 14,9% річних. 30 березня 2010 року був укладений Додатковий договір до кредитного договору №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким передбачено, що у період з 17 вересня 2008 року по 29 березня 2010 року розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 14,9% річних; з 30 березня 2010 року по 29 лютого 2012 року-12.5% річних, а починаючи з 01 березня 2012 року-14,5 річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між ВАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] 17 вересня 2008 року був укладений договір поруки відповідно до пункту 1.1 якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року та надав позичальнику грошові кошти в сумі 20000 доларів США, шляхом видачі через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «КРЕДОБАНК». [PERSON] своїх договірних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором не виконує та порушує умови договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та сплати відсотків за їх користування, внаслідок чого станом на 12 вересня 2019 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 23415,87 доларів США. У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, що забезпечений договором поруки, банк отримав право достроково стягнути з відповідачів заборгованість за наданим кредитом. 12 травня 2014 року за вих.. №358/2012/2014-4 банк направив [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року протягом семи календарних днів з дати одержання вказаного повідомлення, але не пізніше тридцяти календарних днів з дня направлення повідомлення. Вказана вимога отримана поручителем 26 травня 2014 року. 01 липня 2014 року за вих.. №358/2012/2014-6 банк направив аналогічну вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом позичальнику [PERSON] . Оскільки дані вимоги відповідачами були проігноровані, позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість, що утворилася за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року станом на 12 вересня 2014 року у сумі 23415,87 доларів США солідарно у судовому порядку. Ухвалою суду від 02 лютого 2015 року відкрито провадження у цивільній справі №607/20961/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту. Представник відповідачів-адвокат Чудопалов Ю.Ю. 21 липня 2015 року подав від імені відповідача [PERSON] письмові заперечення на позов, в яких вказав, що 30 березня 2010 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким внесено зміни до первинного договору, про які [PERSON] як поручителя, повідомлено не було. Пунктом 5.3 додаткового договору передбачено збільшення процентної ставки за невиконання вимог п.2.3 договору. Таким чином, відбулась зміна зобов`язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення його відповідальності, а це в свою чергу у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою припинення поруки. Отже, порука є припиненою з 30 березня 2010 року, а тому заявлені до відповідача [PERSON] позовні вимоги є необґрунтованими. Також, представник відповідачів вказав, що банк дійсно надав [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, однак зазначені грошові кошти не мають жодного відношення до підписаних позичальником кредитного договору та додаткового договору. Умовами кредитного договору передбачено, що грошові кошти видаються готівкою через касу банку, однак цих коштів позичальник не отримувала і будь-яких документів на підтвердження отримання коштів не підписувала. З долученого позивачем меморіального ордера вбачається, що кошти були списані з внутрішньобанківського рахунку, однак це не є належним доказом того, що зазначені кошти були видані позичальнику, а оскільки даний ордер не містить всіх обов`язкових реквізитів, зокрема печатки та підписів уповноважених осіб банку, тому він не є належним та допустимим доказом по справі. Виходячи зі змісту Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18 червня 2003 року, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних(депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №435 від 15 вересня 2004 року, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12 листопада 2003 року проведена позивачем операція рахується як дебет-кошти, які банк перерахував зі свого внутрішньобанківського рахунку для обліку наданих кредитів, а для позичальника, як кредит-кошти, які він як клієнт бере в банку з відкритого для нього поточного рахунку клієнта. Для клієнта банку-фізичної особи, зокрема для позичальника може бути відкрито виключно поточний або депозитний рахунок 2620, всі інші рахунки, не призначені для клієнтів, а є внутрішньобанківськими, а тому кредитні кошти з них не можуть видаватись безпосередньо клієнтам через касу банку. За заявою про видачу готівки фізична особа без відкриття поточного рахунку може отримати виключно переказ у іноземній валюті або ж кредит у гривні. Крім цього, вказав, що оскільки кредит був наданий [PERSON] для придбання земельної ділянки, тому він є споживчим кредитом. Однак, всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів», постанови правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10 травня 2007 року, у кредитному договорі №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року не зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту, дата видачі кредиту, відсутній графік платежів за підписами сторін договору. Вартість кредиту як і графік платежів сторонами взагалі не погоджувались, а тому визначити її та встановити яким чином здійснювались нарахування і обраховувались обов`язкові платежі за кредитом неможливо. Всупереч вимог ст.. 524 ЦК України, Закону України «Про Національний банк України», які визначають, що єдиним законним платіжним засобом на території України є гривня, в кредитному договорі не зазначена сума кредиту у національній валюті, а також не виражено у гривні нараховані проценти з відображенням їх еквіваленту в іноземній валюті, що не дає можливості визначити сукупну вартість кредиту. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ст..638 ЦК України у кредитному договорі не вказано його ціну в грошовому виразі, а тому наведене вказує на те, що зазначений договорі не містить усіх істотних умов, що визначені законом, дотримання яких є необхідним для договорів даного виду. З наданих позивачем документів неможливо встановити чи кредитний договір взагалі був укладений у спосіб та у формі, визначеній чинним законодавством. Долучений банком розрахунок заборгованості за кредитом не є належним та допустимим доказом суми заборгованості, оскільки з нього неможливо встановити коли, за яким курсом та яку суму коштів позичальника було зараховано банком на відповідні рахунки для погашення заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитними коштами, а тому неможливо обрахувати та визначити реальну заборгованість за кредитом, а відтак і суму нарахованих процентів та пеню, встановити чи відповідає даний розрахунок боргу умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року у даній справі за клопотанням представника відповідачів призначено судову економічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 02 червня 2016 року Тернопільським відділенням КНДІСЕ повернуто суду матеріали цивільної справи № 607/20961/14-ц без виконання ухвали суду від 29 лютого 20-16 року про призначення судової економічної експертизи. Ухвалою суду від 09 серпня 2016 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у цивільній справі №607/7470/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «КРЕДОБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів та у цивільній справі №607/7819/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «КРЕДОБАНК» про визнання договору поруки припиненим, які перебували у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 19 березня 2018 року судом відновлено провадження у справі № 607/20961/14-ц. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 607/20961/14-ц направлено до Тернопільського відділення КНДІСЕ для виконання вимог ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2016 про призначення судової економічної експертизи. 15 серпня 2018 року Тернопільським відділення КНДІСЕ матеріали справи повернуто до суду без виконання вимог у зв`язку із ненадходженням оплати за призначену судом експертизу. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року матеріали даної справи повторно направлено до Тернопільського відділення КНДІСЕ для виконання вимог ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2016 про призначення судової економічної експертизи. 12 червня 2019 року до суду надійшов висновок експерта №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року за результатами судово-економічної експертизи у зв`язку із чим 04 вересня 2019 року провадження у справі було відновлено. Представник позивача-адвокат Кметик В.Я. у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Чудопалов Ю.Ю. у судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №1881/2008В2 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на строк до 15 вересня 2023 року із сплатою 14,9 % річних-п.п.2.1,2.2.,3.2 договору. Відповідно до п. 2.4., 2.6 кредитного договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання, в готівковій формі, шляхом видачі коштів через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «Кредобанк». Пунктом 2.5 договору передбачено, що для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок [NUMBER]. Пунктами 3.3, 3.4 Кредитного договору, встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною в п. 3.2. цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. цього договору. Позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та в терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 111,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж з повернення кредиту здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця. Пунктом 4.7. кредитного договору сторонами погоджено черговість погашення заборгованості за цим Договором, а умовами пункту 4.8. кредитного договору - право Позичальника та умови дострокового повернення кредиту. У відповідності до п.п.4.9,4.10 кредитного договору банк у випадках, передбачених п.2.9 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту. Процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти. Комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором. Окрім цього, у відповідності до п.5.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п.3.2 цього договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником п.2.3 цього договору, процентна ставка по кредиту, визначена у п.3.2 цього договору збільшується на 2% річних та діє до повного виконання позичальником умов цього договору. Проте, якщо кредит отримано на ремонт(реконструкцію) нерухомості, то при невиконанні п.2.3 цього договору, процентна ставка по кредиту. Визначена у п.3.2 договору збільшується на 2% річних, та діє протягом усього строку кредитування(п.2.1 договору). Згідно п. 8.1 кредитного договору будь-які зміни і доповнення до цього договору вносяться лише за згодою сторін, шляхом укладення додаткових договорів. У пункті 9.7 кредитного договору зазначено про те, що шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з діючими тарифами банку та загальною вартістю кредиту. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки відповідно п.1.1 якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, укладеним між боржником та Кредитором. Пунктом 2.5 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань по договору поручитель відшкодовує кредитору завдані йому збитки та крім того сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотки від суми заборгованості за кожний день прострочення-п.п.2.3, 3.1 договору поруки. Пунктом 4.6 договору поруки передбачено, що вказаний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань по кредитному договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року. 30 березня 2010 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено Додатковий договір до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким внесено зміни та доповнення в договір, шляхом викладення його в новій редакції, а також підписано додаток №1 до додаткового договору, який містить графік щомісячних платежів. Пунктом 3.2 Додаткового договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку: з 17 вересня 2008 року по 29 березня 2010 року-14,9% річних; з 03 березня 2010 року по 29 лютого 2012 року-12,5 % річних; з 01 березня 2012 року- 14,5 % річних. У разі невиконання п.2.3 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами, встановлюється з розрахунку на 2% річних вище діючої, починаючи з 1-го числа місяця наступного за місяцем видачі кредиту та діє протягом усього строку користування кредитними коштами. Така зміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує. У відповідності до п.3.3 Додаткового договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360»(фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п.3.2 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п.2.1 договору або до дати звернення банку із заявою до: суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій інших належних до сплати за цим договором платежів або нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно для дострокового погашення за його рахунок суми кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів(п.п.4.9, 4.10 договору). Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі згідно Додатку №1 до цього договору. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж по поверненню кредиту здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року і наявністю простроченої заборгованості по чергових платежах, ПАТ «КРЕДОБАНК» 12 травня 2014 року надіслало [PERSON] , як поручителю, повідомлення-вимогу за вих.. №358/2012/2014-4 про дострокове виконання зобов`язань за кредитом-погашення основної суми кредиту у розмірі 17374,38 доларів США, 2770,624 доларів США -прострочених відсотків та 720,84 доларів США нарахованої пені протягом семи календарних днів з дати одержання цього повідомлення(у відповідності до п.2.3 договору поруки), але в будь-якому випадку не пізніше тридцяти календарних днів з дня направлення цього повідомлення. Зазначене повідомлення отримане [PERSON] 26 травня 2014 року. 01 липня 2014 року за вих. №358/2012/2014-6 ПАТ «КРЕДОБАНК» направило боржнику [PERSON] повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року у повному обсязі, а саме: 17374,38 доларів США- неповернута сума кредиту, 2770,624 доларів США -прострочені відсотки та 720,84 доларів США- пеня по простроченій заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати одержання цього повідомлення(п.4.10 кредитного договору), але в будь-якому випадку не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення. Зазначена вимога вручена відповідачу [PERSON] 03 липня 2014 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «КРЕДОБАНК» про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] припиненим відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким договір поруки від 17 вересня 2008 року, укладений між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] визнано припиненим. Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано поруку [PERSON] за договором поруки від 17 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] такою, що припинилась, в частині щомісячних платежів, час сплати яких настав до 31 травня 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «КРЕДОБАНК» про визнання недійсними кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору до кредитного договору від 30 березня 2010 року відмовлено у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Вказаним рішенням суду встановлено, що ПАТ «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши (перерахувавши) [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №306861 від 17 вересня 2008 року із особистим підписом [PERSON] , який посвідчує факт отримання кредиту. Відповідно до вказаної заяви на видачу готівки [PERSON] самостійно виявила бажання отримати кредит в іноземній валюті. Дані умови були погоджені сторонами при підписанні кредитного договору №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року із сумою кредиту 20 000,00 доларів США. [PERSON] власноручно вчинено підпис після отримання зазначених готівкових коштів, про що міститься відмітка у графі «Підпис отримувача». Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року залишено без змін. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягає доказуванню у даній справі той факт, що кредитний договір №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковий договір до вказаного кредитного договору від 30 березня 2010 року, укладені між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] є дійсними і позичальник на виконання вимог вказаних угод отримала від банку кредитні кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язалась повернути у повному обсязі у строк до 15 вересня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства- ч.1 ст.628 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строку та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк -ч.1 ст.530 ЦК України. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання- ч.1 ст.550 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Умовами, укладеного між сторонами кредитного договору передбачено умови сплати пені. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником За змістом ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що ВАТ «КРЕДОБАНК» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та надало [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США. Факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 20000 доларів США за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року підтверджується меморіальним ордером №306861 від 17 вересня 2008 року та встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року, яке набрало законної сили. У зв`язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року утворилася заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12 вересня 2014 року становить 23415,87 доларів США, що еквівалентно 303237,44 грн. з яких: 17374,38 доларів США, що еквівалентно 224999,65 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 4254,22 доларів США, що еквівалентно 55092,50 грн.-заборгованість по процентах за користування кредитом; 1787,27 доларів США, що еквівалентно 23145,29 грн.-пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст.82, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.2, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З висновку експерта за результатами призначеної судом за клопотанням представника відповідачів судово-економічної експертизи №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року вбачається, що при дослідженні наданих експерту документів, встановлено, що видача кредиту за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року проведена з недотриманням Інструкції «Про касові операції у банках України» в частині того, що банк приймає іноземну валюту від фізичних осіб виключно на поточні, вкладні рахунки та переказу без відкриття рахунків, видачу іноземної валюти здійснює виключно з їх поточних вкладних(депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідачів(по сплаті пені, штрафу, процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком не відповідає вимогам Цивільного кодексу України та умовам укладеного між сторонами кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року від 30 березня 2010 року з додатками, які є невід`ємною частиною договору, оскільки розрахункові документи щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором відсутні. Оскільки у розпорядження експерта не було надано Положення про кредитування ПАТ «КРЕДОБАНК», а тому встановити чи відповідає метод нарахування банком процентів за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року з додатками не видається можливим. Сума заборгованості по сплаті тіла кредиту, процентів за користування ним за період з 17 вересня 2008 року по 12 вересня 2014 року за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року з додатками згідно проведеного розрахунку складає 20734,54 доларів США в тому числі тіла кредиту-17070,34 доларів США; сума заборгованості по відсотках за користування кредитом-3673,20 доларів США, однак за відсутності первинних документів, які підтверджують сплату кредиту, нарахування та сплату відсотків документально підтвердити дану заборгованість немає можливості. Пеня за вимогою в іноземній валюті повинна нараховуватись в національній валюті з використанням курсу НБУ при визначенні розміру пені на час її виникнення. Відповідно до цього, позовні вимоги щодо сплати пені за простроченими активами в іноземній валюті повинні бути визначені в національній валюті. Зазначений висновок експерта базується на досліджених матеріалах справи, є науково обгрунтованим, мотивованим, а виконані експертом розрахунки заборгованості за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року, незважаючи на відсутність первинних розрахункових документів, не викликають сумнівів у суду у своїй правильності та достовірності. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 12 вересня 2014 року утворилася заборгованість по сплаті тіла кредиту, процентів за користування, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачів суд враховує наступне. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останній платіж за тілом кредиту [PERSON] здійснила в листопаді 2011 року, а зі сплати відсотків - у січні 2013 року. Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року поруку [PERSON] за договором поруки від 17 вересня 2008 року, укладеним із ВАТ «КРЕДОБАНК» визнано такою, що припинилась, в частині щомісячних платежів, час сплати яких настав до 31 травня 2014 року. У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 4.9 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши боржнику(17 липня 2014 року) та поручителю(12 травня 2014 року) вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів на загальну суму. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 зробила висновок згідно з яким припис абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування . Відтак право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом, в даному випадку позивач, пред`явивши в межах строку дії кредитного договору досудову вимогу до поручителя від 12 травня 2014 року про дострокове погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, встановив новий строк виконання основного зобов`язання-до 25 червня 2014 року та відповідно втратив право нараховувати відсотки за кредитом після пред`явлення зазначеної вимоги. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «КРЕДОБАНК» про стягнення з відповідачів процентів за кредитом, що нараховані після 12 травня 2014 року до задоволення не підлягають. Відповідно до висновку експерта №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року станом на 12 вересня 2014 року становить 17070,34 доларів США, а сума заборгованості по відсотках за користування кредитом станом на 01 травня 2014 року-3101,32 доларів США. Враховуючи вищенаведене, виходячи із розміру загальної заборгованості за тілом кредиту, визначеної експертом та щомісячних сум, що підлягали до сплати в рахунок погашення боргу за кредитом, наведених у графіку повернення кредиту, що викладений у додатку №1 додаткового договору від 30 березня 2010 року, суд приходить до переконання, що з відповідачів підлягає до стягнення у солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту у сумі 13903,38 доларів США, крім цього з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 3166,96 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 3101,32 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом. У відповідності до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Отже. при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки валютою зобов`язання за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором до нього від 30 березня 2010 року є долар США і [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті, що сторонами не заперечується, тому до стягнення з відповідачів підлягає борг за кредитом, виражений у валюті зобов`язання -доларах США. Разом з тим, дія Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-2667цс16. У постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, а тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Згідно наданого позивачем розрахунку нарахована пеня за прострочення виконання зобов`язання становить 1787,27 доларів США. Пунктом 5.1 кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору від 30 березня 2010 року передбачено нарахування пені у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п.3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до переконання, що до стягнення з відповідачів підлягає нарахована пеня у розмірі 23145,29 грн., обчислена у національній валюті-гривні, виходячи із офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 12 вересня 2014 року, тобто на день проведення розрахунку. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] в користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року у сумі 13903,38 доларів США та 23145,29 грн. нарахованої пені, а також стягнути з боржника [PERSON] в користь ПАТ «КРЕДОБАНК» 3166,96 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 3101,32 доларів США заборгованість за процентами, а всього на загальну суму 6268,28 доларів США. В силу ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача 3032,38 грн. сплаченого судового збору, по 1516,19 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial