Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 15.09.2012 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому 01.12.2013 року народився син [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вона та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів на сім'ю. Сторони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносини, однак, виявилося, що подальше проживання однією сім'єю є неможливим, оскільки між ними виникали сварки, протиріччя в питаннях побуту та ведення домашнього господарства. Позивачка вказує, що спільно з відповідачем вона не проживає та не підтримує будь-яких стосунків, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить її інтересам. Тому вона просить розірвати даний шлюб, залишити проживати з нею малолітню дитину сторін, а також відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 15.03.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику (а.с.12). Відповідач не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 15.09.2012 року. Шлюб зареєстровано Княждвірською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №9 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5 ). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо та не вживають заходів для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати та відновити позивачці дошлюбне прізвище, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Вищевказану малолітню дитину сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, оскільки справа розглядається в заочному порядку і в суду відсутні будь-які відомості щодо наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання вказаної дитини. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved