Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] та до [PERSON], третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області про звільнення майна з- під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.08.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», згідно статуту правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROMAAU10561249, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 36\~070 гривень. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту №ROMAAU10561249 від 11.08.2006 року. Відповідно до умов договору [PERSON] передав в заставу банку автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144,реєстраційний номер [NUMBER]. 02.02.2015 року Демидівським районним судом Рівненської області було ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Рішення суду набрало законної сили 23.03.2015 року. 23.07.2015 року Демидівським районним судом Рівненської області було ухвалено рішення про звільнення автомобіля з-під арештів 2008-2009 років, але в ході виконання судового рішення, 18.12.2015 року відділом ДВС Буського районного управління юстиції було накладано новий арешт. На сьогоднішній день заставодержатель (ПАТ КБ «Приватбанк») позбавлений можливості виконати вищезазначене рішення суду через наявний арешт. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» вважає, що відповідно до ст.ст.16,54 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави. Тому, в даному випадку, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло раніше (11.08.2006 року при укладенні договору застави), а постанова про накладення арешту, була винесена в 2015 році. Також, позивач в позовній заяві вказує, що станом на 12.05.2015 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 388\~550 гривень 39 копійок, що значно перевищує вартість предмета застави (36\~070 гривень). Таким чином позивач вважає, що державна виконавча служба немає правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, а вказані арешти перешкоджають заставодержателю скористатися своїм правом на задоволення своїх вимог предметом застави. Представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує повністю у повному обсязі. /а.с.64/. Відповідач [PERSON] в судові засідання на розгляд цивільної справи 23.02.2016 року, 10.03.2016 року, 27.03.2016 року та на 06.04.2016 не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується надісланими судовими повістками про його виклик за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та фактичною адресою місця проживання (а.с.34, 38, 54, 63). Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не направив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Представник співвідповідачки [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що зняття арешту на даний автомобіль можливе лише за умови , якщо частина коштів від його продажу буде використана на погашення боргу його дочці- стягувачці по виконавчому листу виданому їй у 2011 році. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник відділу ДВС Буського районного управління юстиції у Львівській області на розгляд справи не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника не надав, хоча належним чном був повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, про що підтверджують повідомлення про вручення судових повісток (а.с.52, 62). Заслухавши пояснення представника співвідповідачки, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до ч.7 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», спори що виникають під час провадження щодо заставного майна, вирішуються судом. Так, судом встановлено, що 11.08.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», згідно статуту правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROMAAU10561249, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 36\~070 гривень (а.с.9-10). Згідно умов договору застави рухомого майна №ROMAAU10561249 від 11.08.2006 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, [PERSON] передав в заставу банку автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144,реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.11-12). Відповідно до рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 02.02.2015 року, яке набрало законної сили 23.03.2015 року, у [PERSON] вилучено та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави, автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144, реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Також, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROMAAU10561249 від 11.08.2006 року, судом було звернено стягнення на предмет застави, автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144, реєстраційний номер [NUMBER], шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень необхідних для здійснення продажу вказаного автомобіля (а.с.15-17). Таким чином, вважаючи на норми ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню обставини про набуття позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», як заставодержателем, права продажу предмета застави, а саме вищевказаного легкового автомобіля, який належить на праві власності [PERSON] Згідно інформації «Результати перевірки з підсистем НАІС ДДАІ МВС УКраїни», встановлено, що при перевірці автомобіля марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144, реєстраційний номер [NUMBER], вбачається наявність накладення на нього арешту забороною на відчуження: 18.12.2015 року відділом державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Львівської області (а.с.8). З аналізу норм ст.ст.577, 585 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави на рухоме майно виникає з моменту укладення договору застави. Досліджений судом письмовий договір застави рухомого майна №ROMAAU10561249 від 11.08.2006 року, свідчить про те, що право застави у ПАТ КБ «Приватбанк», як заставодержателя, на автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144, реєстраційний номер [NUMBER], виникло 11 серпня 2006 року (а.с.11-12), а накладення на даний автомобіль арешту із забороною на відчуження вчинено відділом державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Рівненської області 23 листопада 2015 року (а.с.41). Відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що станом на 12.05.2015 року заборгованість боржника ([PERSON]І.) перед заставодержателем (ПАТ КБ «Приватбанк»), становить 388\~550 гривень 39 копійок, що значно перевищує вартість заставного рухомого майна, а саме легкового автомобіля (36\~070 гривень) (а.с.13-14). Таким чином, суд робить висновок про те, що накладення арешту на заставне майно (автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, рік випуску 2006, тип транспортного засобу легковий хетчбек-В, номер кузова/шасі Y6D210930600181144, реєстраційний номер [NUMBER]), відділом державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції 23 листопада 2015 року, суперечить нормам ст.54 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з нормами ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи в наявності письмові докази , які підтверджують сплату позивачем судового збору ( а.с.1 ), а тому вони підлягають стягненню лише з відповідача [PERSON], так як співвідповідачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи /а.с.65/ і відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved