Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON], третя особа (далі по тексту - третя особа, [PERSON]) про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №39.29-55/263к на купівлю автотранспортного засобу та додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких [PERSON] отримала кредит у сумі 23 750 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 23 квітня 2015 року зі сплатою 13,50% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту 24.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено Договір застави №39.29-56/099з та додаткову угоду до нього, відповідно до умов яких відповідач передав у заставу автомобіль «RENAULT», модель Megane, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], легковий седан, реєстраційний номер № [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 24 квітня 2008 року та який належить йому на праві власності. Згідно Договору застави вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 114 000 грн. Через неналежне виконання умов Договору у [PERSON] станом на 04.01.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 23 844,81 доларів США, яка складається з: -заборгованості по основній сумі - 16 375,55 доларів США; -заборгованості за нарахованими відсотками - 7 469,26 доларів США. Оскільки [PERSON] порушила умови кредитного договору та допустила заборгованість за даним договором, позивач просить суд в рахунок вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль «RENAULT», модель Megane, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], легковий седан, реєстраційний номер № [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 24 квітня 2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 24 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено Договір кредиту №39.29-55/263к на купівлю автотранспортного засобу та додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких [PERSON] отримала кредит у сумі 23 750 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 23 квітня 2015 року зі сплатою 13,50% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту 24.04.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір застави №39.29-56/099з та додаткову угоду до нього, відповідно до умов яких відповідач передав у заставу автомобіль «RENAULT», модель Megane, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], легковий седан, реєстраційний номер № [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 24 квітня 2008 року та який належить йому на праві власності. Згідно Договору застави вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 114 000 грн. Через неналежне виконання умов Договору у [PERSON] станом на 04.01.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 23 844,81 доларів США, яка складається з: -заборгованості по основній сумі - 16 375,55 доларів США; -заборгованості за нарахованими відсотками - 7 469,26 доларів США. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числа у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має прави вимагати дострокового зобов'язання з повернення Кредиту за договором (п. 3.2. Договору). Так, на виконання умов Договору [PERSON] та [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень, але на даний час вимога позивача не виконана, доказів які б підтверджували зворотнє до суду, а ні відповідачем, а ні третьою особою не надано. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави вразі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною першою статті 19 вказаного Закону визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Відповідно до приписів ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Статтею 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved