Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 02.11.2010 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 8/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розмішені за адресою [ADDRESS] . Окрім того [PERSON] є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,0219 га, кадастровим номером 0523010100:01:006:0069, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Дана земельна ділянка межує із сусідньою земельною ділянкою, земель загального користування Немирівської міської ради, на якій розташований житловий будинок, який належить п`ятьом співвласникам . Одним із співвласників є [PERSON] , яка звела паркан, який перекриває загальний прохід громадянам інших житлових будинків, які проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , а також інші жителі багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] звертались до відповідача із неодноразовими проханнями знести паркан, на що отримували постійні відмови. Згодом вони звернулись до Немирівської міської ради щодо вирішення цього питання. 23.05.2018 року комісія по розгляду звернень громадян міста Немирів розглянула заяву [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 22.05.2016 року стосовно незаконної забудови паркану у загальному дворі. В присутності заявників та жителів багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , комісія, розглянувши заяву та представлені матеріали, встановила наступне: «Між багатоквартирними житловими будинками [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] на землях комунальної власності міської ради громадянкою [PERSON] , яка спільно проживає із дочкою [PERSON] встановлюється паркан, який фактично перекриває загальний прохід громадянам вище вказаних житлових будинків по [ADDRESS] . Земельна ділянка під багатоквартирним будинком [ADDRESS] не приватизована. Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності територіальних громад. Заявники та решта жителів багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] заперечують проти встановлення паркану гр. [PERSON] . Комісія рекомендувала гр. [PERSON] , яка спільно проживає із дочкою [PERSON] , демонтувати паркан на землях комунальної власності міської ради в З (денний) термін, тобто до 26.05.2018 року включно». Однак відповідачка відмовилась демонтувати вищезазначений паркан, чим створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, земельного загального користування , а саме перегороджує вихід на вулицю. Оскільки відповідачка порушує права позивачки щодо користування її майном, добровільно відмовляючись узгодити питання щодо користування суміжними земельними ділянками, [PERSON] звернулася до суду для вирішення цього питання з позовом про усунення перешкод в користуванні землями загального користування (проходом на вулицю Княгині Щербатової , м. Немирів Вінницької області) та зобов`язати [PERSON] демонтувати паркан споруджений нею на землях комунальної власності Немирівської територіальної громади. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує в повному обсязі та пояснила, що землі на яких встановлений паркан є землями комунальної власності та загального користування. Спірний паркан перегороджує загальний прохід між двома житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] . Стовпчики до даного паркану у 2018 році забетонувала [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] та є її сусідкою. По даному факту вона зверталася до органів місцевого самоврядування, щоб вирішити спір та перешкодити [PERSON] зведенню паркану. За даним фактом [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності, та відповідачка забрала два стовпчики. У 2019 році зимою до збудованих [PERSON] стовпчиків був прикріплений металопрофіль та відповідно зроблений паркан, який перекрив загальний прохід. Вона зверталася до відповідачки знести паркан, однак отримувала постійні відмови, що і стало причиною звернення до суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнає в повному обсязі. Пояснила, що у 2018 році вона дійсно встановила стовпчики та хотіла побудувати паркан, оскільки незнайомі їй люди, які не є її сусідами постійно ходили під її вікнами, заглядали у вікна, пошкоджували її майно, порушували тишу в нічний час, викидали сміття на її територію. За самовільну будівлю паркану вона була притягнена до адміністративної відповідальності та сплатила штраф. Після цього вона забрала декілька стовпчиків. Згодом до стовпчиків які вона встановила був хтось прикріпив металопрофіль, побудувавши таким чином паркан. Хто це зробив - вона не знає. До цього паркану вона вже не причетна. Однак, встановлений паркан їй не заважає. Окрім того, відповідачка повідомила, що вона не є власницею будинку в якому проживає. Власником є її донька - [PERSON] . А тому відповідачка стверджує, що є неналежним відповідачем. Між нею та сусідами дійсно є конфлікт, зокрема із сусідкою [PERSON] щодо самовільного будівництва останньою веранди, а також з приводу прикріплення її сусідами мотузок для розвішування білизни до піддашків будинку, в якому вона проживає. Встановлений паркан ніяк не заважає її сусідам, оскільки у кожного із сусідів є своя територія (в тому числі і для розвішування білизни), а також є виходи до [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що проживає по сусідству із відповідачкою. Має власний двір. Стверджує, що двоє невідомих чоловіків у 2019 році за вказівкою [PERSON] добудували спірний паркан, який заважає їй пройти на територію загального користування напряму та повішати білизну, для цього їй треба заходити з іншої сторони, що не зручно для неї. Вважає, що спірний паркан там не потрібний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що спірний паркан будували двоє невідомих їй чоловіків за вказівкою [PERSON] у 2019 році. До цього часу у 2018 році [PERSON] забетонувала стовпчики, внаслідок чого вони зверталися до органів місцевого самоврядування щодо самовільного встановлення [PERSON] паркану. Вона має свій двір та власний вихід до дороги. Однак, через прохід, де зараз встановлений паркан їй зручніше було проходити. Встановлений паркан заважає їй проходити напряму до [ADDRESS] , для цього їй треба обходити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що дійсно проживає по [ADDRESS] . У 2019 році двоє невідомих їй чоловіків за вказівкою [PERSON] побудували спірний паркан. Самої [PERSON] при будівництві паркану вона не бачила. До цього часу у 2018 році [PERSON] забетонувала стовпчики, домовившись із сусідом [PERSON] про встановлення даного паркану. В неї є свій двір, однак їй зручніше проходити через прохід, де зараз стоїть паркан. Територія, на якій збудований паркан є територією загального користування та відноситься до комунальної власності. Представник Немирівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Немирівської міської ради, проти заяви не заперечує. Суд, заслухавши учасників судового засідання, ознайомившись з матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту від 23.05.2018 комісії по розгляду звернень громадян м. Немирів комісією було встановлено, що між багатоквартирними будинками [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] на землях комунальної власності міської ради громадянкою [PERSON] , яка спільно проживає із донькою [PERSON] встановлюється паркан, який фактично перекриває загальний прохід громадянам вищевказаних житлових будинків до [ADDRESS] . Земельна ділянка під багатоквартирним будинком [ADDRESS] не приватизована. Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності територіальних громада. заявники та решта жителів багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] заперечують проти встановлення паркану [PERSON] . Комісія рекомендувала: 1) [PERSON] демонтувати паркан на землях комунальної власності міської ради в триденний термін. 2) Громадянам (землекористувачам) земельних ділянок визначити порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території; розміри та конфігурації земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначити на підставі відповідної землевпорядної документації; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, встановлених норм Земельного кодексу. Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії НЛ №389313 [PERSON] є власницею земельної ділянки №0523010100:01:006:0069, площею 0,0219 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі договору купівлі - продажу частини житлового будинку від 02.11.2010, [PERSON] придбала у власність 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до спільної заяви жителів будинку по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , жителі за вказаною адресою звернулися до Немирівської міської ради із заявою про дозвіл на встановлення паркану в загальному дворі будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] від 04.06.2018., оскільки в загальному проході бігають собаки, збираються п`яні та наркомани, створюючи шум в нічний час під вікнами будинку, залишають після себе сміття. Відносно [PERSON] інспектором по благоустрою було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП від 29.05.2018 серії НМР №014 за виконання земляних, будівельних робіт без дозволу, виданого в установленому порядку. За результатами розгляду вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, адміністративною комісією виконавчого комітету Немирівської міської ради було винесено постанову про адміністративне стягнення від 05.06.2018 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення на неї штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб, право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 цього Кодексу). З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18). Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Отже, позивач зобов`язаний був довести факт самочинності будівництва, порушення його права та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення. Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, позивачкою в судовому засіданні не було доведено факт, що спірний паркан був збудований саме відповідачкою, оскільки як позивачка, так і свідки вказують, що паркан збудований у 2019 році двома невідомими чоловіками, однак доказів того, що дані чоловіки встановлювали паркан саме за вказівкою [PERSON] до суду надано не було, як і не доведено факт, що спірний паркан створює перешкоду до виходу на сусідні вулиці, оскільки як позивачкою так і свідками було вказано, що окрім проходу, де на даний час встановлений паркан, у кожного із сусідів є інші виходи до сусідніх вулиць, а тому знесення спірного паркану без узгодження з усіма співвласниками багатоквартирних житлових будинків по [ADDRESS] та по [ADDRESS] - не може слугувати підставою для задоволення таких вимог співвласника. Окрім того, позивачкою не було доведено факт того, що зведений спірний паркан створює їй перешкоди щодо користування загальною прибудинковою територією багатоквартирного будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] , та порушує її права як співвласниці частини житлового будинку [ADDRESS] , що і стало підставою для її безпосереднього звернення до суду з позовом до [PERSON] .. Разом з тим, відповідно до наданого ж в суд акту від 23.05.2018 комісії по розгляду звернень громадян м. Немирів комісією було встановлено, що зведений паркан між багатоквартирними будинками [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] знаходиться на землях комунальної власності міської ради. Однак, Немирівська міська рада під час розгляду вказаного спору не заявила самостійних вимог щодо предмету спору шляхом подання відповідної позовної заяви. Суд також приходить висновку, що позивачкою не було використано всі передбачені законодавством заходи щодо усунення вказаного порушення, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову, реконструкцію (наприклад, шляхом проведення реконструкції огорожі, вмонтування хвіртки в паркані для вільного доступу власників (співвласників) суміжних земельних ділянок). Однак таких позовних вимог позивачка не пред`являла. Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволені позову. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідачів документально підтверджених судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то і відповідно судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed