Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09.08.2019р. між ним та відповідачем було укладено заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001374822901, а 19 січня 2021 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 1299 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 31 718,61 грн, а також послуг нотаріуса 250 грн. Натомість позивач вважає, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки договір не було посвідчено нотаріально, так як за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Крім цього, у самому написі відсутнє посилання на документ, який підтверджує розрахунок заборгованості, тобто законність та повноту розрахунку та безспірність вказаної суми. Разом з цим, позивач не визнає суму стягнення з огляду на те, що відповідач стверджує, що розмір заборгованості виник з 30.04.2020р. по 23.11.2020р., але не вказує момент прострочення і з якого часу почався перебіг позовної давності. Також не зрозуміло чи є строкова заборгованість лише тілом кредиту чи тілом кредиту з процентами. Крім цього, враховуючи період стягнення заборгованості та строкову заборгованість стягувач неправомірно нарахував проценти за 7 місяців. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса № 1299 від 19.01.2021р. таким, що не підлягає виконанню. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою суду від 02.09.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.12). 22.09.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі третіх осіб (а.с.17). За ухвалою від 07.10.2021р. визнано явку в судове засідання позивача обов`язковою (а.с.29). Позиції учасників судового провадження Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, направили заяву про розгляд справи без їх участі, просять позовні вимоги задовольнити (а.с.27, 61). Відповідач, приватний виконавець та приватний нотаріус належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних причин (а.с.70, 73-74, 76). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 19.01.2021р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 1299 про стягнення заборгованості з [PERSON] , боржника за кредитним договором № 2001374822901 від 09.08.2019р. укладеного з АТ «Перший український міжнародний банк». За змістом напису загальна сума заборгованості за період з 30.04.2020р. по 23.11.2020р. становить 31 968, 61 грн, що включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 721, 41 грн, прострочену заборгованість за процентами - 6 724, 41 грн, строкову заборгованість за сумою кредиту - 23 326, 43 грн, строкову заборгованість за процентами - 946, 36 грн. Крім цього, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису становлять 250, 00 грн (а.с.6). З заяви № 2001374822901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.08.2019р. підписаної між [PERSON] та АТ «ПУМБ» вбачається, що позивач просив відкрити на його ім`я рахунок та видати кредитну картку з лімітом в 20 000, 00 грн, процентною ставкою 47, 88 % річних (а.с.59). 26.02.2021р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1299 від 19.01.2021р. (а.с.7). Мотиви суду Щодо вимог позивача про відсутність в нотаріуса права на вчинення виконавчого напису, суд зазначає таке. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого2012 року № 296/5(далі Порядок). Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 цього Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 2 даної Постанови передбачено, що за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як видно зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріус при його вчиненні посилався на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 були визнанi незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. та до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського апеляційне адміністративного суду від 22.02.2017року. Касаційний розгляд зазначеної справи закінчено 01.11.2017 року. За таких обставин до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу ІІ, якою не було передбачено вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Щодо доводів позивача, що сума за виконавчим написом не є безспірною, оскільки розмір заборгованості виник з 30.04.2020р. по 23.11.2020р., але відсутній момент прострочення з якого почався перебіг позовної давності, не визначено чи є строкова заборгованість лише тілом кредиту чи тілом кредиту з процентами, неправомірність нарахування процентів за 7 місяців. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як видно з виконавчого напису строкова заборгованість становить 23 326, 43 грн, в той час за змістом договору кредитний ліміт складав 20 000, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, враховуючи те, що законом встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, кредитний договір між сторонами укладено 08.08.2019р., а відтак навіть з дня його укладення не пройшов строк позовної давності, а тому суд визнає ці доводи позивача необґрунтованими. Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що з огляду на те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 02.02.2021р. на підставі пункту 2 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, який втратив чинність з 22 лютого 2017 року, тобто з цієї дати у нотаріуса були відсутні правові підстави вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, вказана у виконавчому написі заборгованість не була безспірною, а відтак суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції ВП ВС висловленій у Постанові від 16.05.2018 року, справа № 320/8269/15-ц. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому судовий збір в розмірі 908, 00 грн потрібно стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved