Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.08.1999 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Білозірської сільської ради Черкаського району, актовий запис № 32. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, через постійні сварки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам і інтересам дитини. Наразі шлюб носить формальний характер. У підготовче судове засідання сторони не зявились, хоча про час і місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку. \~\~Неявка сторін не перешкоджає здійсненню підготовчого провадження відповідно до ч. 1 ст.\~198, ч. 1 ст.\~223 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 24.04.2018 року відповідач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, визнання позовних вимог, залишення прізвища Борисюк та ненадання терміну на примирення. 18.06.2018 року позивач подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та ненадання терміну на примирення. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.. 113 СК України). Встановлені судом обставини: 20.08.1999 року виконавчим комітетом Білозірської сільської ради Черкаського району був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на Борисюк, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 20.08.1999 року, Серія І-СР №037048. 06.08.2011 року народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження, від 26.08.2011 року, Серія І-СР №133628. В графі батько зазначений [PERSON], в графі мати [PERSON]. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд, враховуючи визнання позову відповідачем та встановлені обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки подружні відносини сторони не підтримують і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати: Оскільки відповідач позов визнала під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень.

Outcome: approved