Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06.02.2020 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано позовну заяву, подану представником ПАТ «Альфа Банк» - адвокатом Мельником Я.Ю., про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 30 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № SМЕ0012397-1, згідно якою останньому надано кошти у розмірі 1 816\~119, 44 коп. Того ж дня, між [PERSON] та ПАТ «Альфа - Банк» (правонаступник AT «Альфа - Банк») укладено договір іпотеки №SME0012397/1-1, який посвідчений нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2815. Предметом іпотеки за цим договором виступає житловий будинок, загальною площею 171.40 кв.м, та земельна ділянка площею 0.10 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7322555400:02:002:0815, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (надалі - Предмет іпотеки). Рішенням постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» в справі №1502-8/168/10 від 23.06.2010 р., яке набрало законної сили 23 червня 2010 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь AT «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0012397-1 у сумі 2 029\~116, 62 грн. та судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100 грн.Стягнуто з [PERSON] на користь AT «Альфа - Банк» пеню у розмірі 167 145,49 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь AT «Альфа - Банк» заборгованість за Договором поруки у сумі 167\~145,49 гривень. На підставі вищезазначеного рішення третейського суду Новозаводським районним судом м.Чернігова 08.12.2010 року видано виконавчий лист №6-2513/10 відносно боржника [PERSON] , який в подальшому скеровано до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондратюка К.О. для примусового виконання. В процесі зведеного виконавчого провадження № 57881877, приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. 03.12.2018р. винесено постанову про опис та арешт майна боржника Предмета іпотеки. Приватним виконавцем вжито заходи для отримання висновку про вартість майна - Предмету іпотеки, яка станом на 14.01.2019р. становить - 1 414 333.00 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч триста тридцять три) гривень 00 коп., визначена суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс». 15.04.2019р. представником AT «Альфа - Банк», адвокатом Мельником Я.Ю., отримано Лист вих.№ 352 від 04.04.2019р. щодо вирішення питання про зняття з реєстрації дітей та копію рішення №12 Кіцманської районної державної адміністрації комісії з питань захисту прав дитини від 26.02.2019р. про відмову у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку. Представник, звертає увагу суду на те, що боржником [PERSON] у порушення умов іпотечного договору, вчинено дії щодо реєстрація третіх осіб, в тому числі малолітніх, без повідомлення і згоди іпотекодержателя. Також вказує на те, що представником АТ «Альфа - Банк» направлено іпотекодавцю [PERSON] - вимогу вих. № 448 від 07.02.2019р. про вжиття дій для зняття з місця реєстрації зареєстрованих нею осіб протягом одного місяця, яку остання отримала 18.02.2019 р. та яка в добровільному порядку не виконана. За таких обставин, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 171.40 кв.м. та земельну ділянку площею 0.10 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7322555400:02:002:0815, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] , на користь Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SME0012397-1 від 30.11.2009 року, яка станом на 13.05.2010 р. складає 2 029 116 (два мільйони двадцять дев`ять тисяч сто шістнадцять) гривень 62 коп., що встановлена рішенням постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» в справі №1502-8/168/10 від 23.06.2010 р., яке набуло законної сили 23 червня 2010 року, - шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просить суд виселити [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та надати їм житлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того просить стягнути солідарно з відповідачів по справі на користь Акціонерного товариства «Альфа- Банк» понесені витрати по сплаті судового збору (а.с.1-58). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 10.02.2020 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області залишено вказану позовну заяву без розгляду та надано представнику позивача [PERSON] десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків (а.с.60). 02.03.2020, останнім скеровано до суду заяву, на виконання вищезазначеної ухвали (а.с.72-78). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2020 року вказану вище позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 07 квітня 2020 року. (а.с.79-80). 07 квітня 2020 року підготовче засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 27 квітня 2020 року (а.с.96). 27 квітня 2020 року у зв`язку із неявкою відповідачів підготовче засідання відкладено на 18 травня 2020 року (а.с.102). 18 травня 2020 року підготовче засідання у справі не відбулося та відкладено на 09 червня 2020 року (а.с.111). 09 червня 2020 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня 2020 року(а.с.127-128). 01 липня 2020 року у судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача скерував 01.07.2020 до суду заяву, у якій просив у зв`язку із епідеміологічною ситуацією в країні (продовженням карантинних заходів) провести розгляд справи за його відсутності. У зв`язку із неявкою відповідачів судове засідання відкладено на 16 липня 2020 року. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. У судове засідання 16.07.2020 року сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації 16.07.2020 надійшла заява у якій просять розглянути справу без участі представника служби. При цьому просили при вирішенні справи врахувати інтереси малолітніх дітей. У своїй заяві скерованій до суду 05.06.2020 року відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності та провести розгляд справи за її відсутності (а.с.117-124). Інші відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання повторно не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили. Представник позивача, адвокат Мельник Я.Ю. скерував 16.07.2020 до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які належно повідомлялися про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Так, судом встановлено, що30 листопада 2009 року між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № SМЕ0012397-1, згідно якою останньому надано кошти у розмірі 1 816 119 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) 44 коп. (а.с.12-16). Крім цього, 30 листопада 2009 року між [PERSON] (іпотекодавцем за договором) та ПАТ «Альфа - Банк» (іпотекодержателем за договором) укладено договір іпотеки №SME0012397/1-1 (а.с.17-22), який посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2815. Відповідно до вказаного договору предметом іпотеки виступає житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 171.40 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.10 га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та введення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7322555400:02:002:0815 що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4.4.8 Іпотечного договору іпотекодавець зобов`язався без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя, жодним чином не відчужувати, не обтяжувати та не передавати предмет іпотеки третім особам, зокрема, не продавати його, не передавати у користування (найм, оренду, лізинг, позичку) у іпотеку, у довірчу власність (в управління), до статутного фонду третьої особи, не вносити його у спільну діяльність, не продовжувати строк дії договору найму (оренди, лізингу, позички) предмета іпотеки, чинних на день укладання цього Договору (якщо такі є) або тих, що будуть укладені протягом строку дії цього Договору. У п. 6.1. сторони Іпотечного договору погодили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь якому з наступних випадках: -у випадку невиконання основного зобов`язання; -у разі порушення іпотекодавцем будь - яких зобов`язань, встановлених Договором. Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; -у інших випадках, передбачених законодавством України. Крім цього судом встановлено, що Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз`від 23.06.2010 р., у справі №1502-8/168/10, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПAT «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0012397-1: за кредитом - 1 761 077 (один мільйон сімсот шістдесят одна тисяча сімдесят сім) гривень 62 копійки;по процентах - 89 047 (вісімдесят дев`ять тисяч сорок сім) гривень 40 копійок;по пені - 178 991 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 55 копійок, а разом 2 029 116.62 грн. та судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100.00 грн.Стягнуто з [PERSON] на користь ПAT «Альфа - Банк» заборгованість за договором поруки у сумі 167 145,49 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь ПAT «Альфа - Банк» заборгованість за договором поруки у сумі167 145.49 гривень.Рішення набрало законної сили одразу 23 червня 2010 року (а.с.23-28). На підставі вищезазначеного рішення третейського суду Новозаводським районним судом м.Чернігова 08.12.2010 року видано виконавчий лист №6-2513/10 відносно боржника [PERSON] (а.с.29-30). Приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. при примусовому виконання вищезазначеного виконавчого листа 03.12.2018р. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме вказаного в договорі іпотеки предмету житлового будинку та земельної ділянки, що за адресою: [ADDRESS] (а.с.31-33). Відповідно до даних Висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» та звіту №2020020116, станом на 21.02.2020 року вищезазначеного майна (Предмету іпотеки), становить - 1 414 471 (один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 00 копійок, зокрема: вартість земельної ділянки за кадастровим номером 322555400:02:002:0815 визначено у сумі 298\~880 грн., а житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в сумі 1\~115\~591 грн. (а.с.74-76). Відповідно до копії рішення №12 комісії з питань захисту прав дитини Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області від 26.02.2019р., з метою захисту прав малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , комісія вирішила відмовити у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані діти (а.с.38). Згідно даних відповіді сільського голови Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області Катрюк Н.М. № 25 від 15.01.2019 року, наданої на запит приватного виконавця Кондрюка К.О., старостинський округ смт. Лужани повідомляє про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник\~ [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] (а.с.39). Також судом отримано 09.04.2020 у відповідь на запит суду інформацію з Мамаївської сільської ради №121 від 06.04.2020 року, згідно якої, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , як власник зареєстрована з 19.01.1997 року, її син [PERSON] , з 30.08.1994 року, [PERSON] з 12.03.2010, [PERSON] - 09.12.2016, [PERSON] з 28.12.2000, [PERSON] з 10.12.2009 та [PERSON] з 05.06.2014. Всі зареєстровані по даний час (а.с.97). Також суду надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 154040058 від 28.01.2019 року, щодо наявних у власності фізичної особи [PERSON] на праві власності об`єктів нерухомості та Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.40-50). Судом встановлено і те, що AT «Альфа - Банк» є правонаступником ПАТ «Альфа - Банк» у вказаних відносинах. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, своїх чи законних інтересів. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК У країни. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку`іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржникомзабезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цимЗаконом. Згідно із частиною першоюстатті 7 цього Законуза рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку ». Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статті 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року,при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати положення ч.4 ст.9 ст. 109 Житлового кодексу України та статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Мотиви якими керується суд та оцінка суду. Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням вищезазначених правових норм, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23.06.2010 р., у справі №1502-8/168/1 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПAT «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0012397-1 в загальному розмірі 2 029 116.62 грн., яке на даний час не виконане, доказів про його виконання у добровільному порядку суду не надано, відтак іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, способом, що ним визначений (оскільки вибір способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі п.6.6. Іпотечного Договору, належить саме Іпотекодержателю), який не суперечить ані Договору, ні законодавству України, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог в частині виселення всіх мешканців, які зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , суд відзначає наступне. Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не був придбаний за кредитні кошти, які надані банком та повернення яких було забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Між тим, право власності у [PERSON] на вказаний будинок, виникло13 серпня 1987 року, на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Лужанської селищної ради 13 серпня 1987 року за рішенням№46/8 т, від 09 серпня 1987 року, яке зареєстроване у книзі4, с.107 , номер запису 573, реєстраційний номер 2351233, тобто до укладення іпотечного договору. Доказів про придбання такого житлового будинку за кредитні кошти в матеріалах справи немає. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Таким законом є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Верховний Суд України у постанові від 21 грудня 2016 року, у справі N 6-1731цс16, виклав правовий висновок, обов`язковий до застосування судами, згідно якого за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР). Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, де Велика Палата зазначила, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду, а його відсутність є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц. При цьому представник АТ «Альфа-Банк» просить виселити відповідачів з житлового будинку за адресою [ADDRESS] та надати їм житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . З даного приводу суду зазначає наступне. Житловий будинок , загальною площею 86 кв.м за адресою: [ADDRESS] , яке представник банку просить надати для сім`ї [PERSON] з метою забезпечення їх місцем проживання, являється власністю відповідача [PERSON] з 08.06.2005 року, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.47). Слід зазначити, що дана вимога позивача є безпідставною, оскільки норми ч.2 ст. 109 ЖК УРСР зобов`язують саме банк надати сім`ї інше постійне жиле приміщення, не гірше ніж те, яке вони втрачають, в рахунок компенсації втрати права власності. Таким чином, зважаючи на вищезазначене, встановивши, що право власності на переданий в іпотеку банку житловий будинок було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, за відсутності відомостей про можливість надання позивачем одночасного з вирішенням питання про їх виселення із спірного житлового будинку з наданням іншого постійного житлового приміщення, суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідачів без надання їм іншого житла на підставі положень частини другої статті 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39 та 40 Закону України «Про іпотеку». Щодо застосування позовної давності. Так, [PERSON] у своїй заяві, адресованій суду, просить застосувати строк позовної давності, вказуючи на те, що ще у 2015 році банк звернувся до суду щодо стягнення заборгованості, а отже вважає, що з 27 серпня 2015 року настав строк дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором. Тому вважає, що строк позовної давності на звернення до суду щодо похідних вимог з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки сплинув 27 серпня 2018 року. Так, позовна давність це строк у межах якого особа може звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Тобто проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, можна дійти висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». На час розгляду справи судом укладений 30 листопада 2009 року договір іпотеки між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] та є чинним. Оскільки не встановлено факту виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності в такому випадку. Розподіл процесуальних витрат у справі. Суд частково задовольняє позов і питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, понесені з цього приводу судові витрати, у сумі 21\~217, 06 грн. можуть бути стягнуті лише з відповідача [PERSON] , яка є іпотекодавцем за договором та власником такого майна. Оскільки у задоволенні позовних вимог щодо виселення судом відмовлено, то сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. за вказану немайнову вимогу відшкодуванню з відповідача не підлягає. Враховуючи положення ст.ст. 3,8,41,47 Конституції України, на підставі ст ст. 509, 525, 526, 629, 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 1,3,7,12, 33, 38-41 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial