Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 14 лютого 2020 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 24 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та порушив умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 грн. від суми позову. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушив умови договору. Станом на 08 листопада 2019 року заборгованість становить 225 757.30 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 591.25 грн; заборгованість по відсоткам (процентам) за користування кредитом - 218 066.05 грн.; заборгованість за пенею - 7100.00 грн.; заборгованість за комісією - 0.00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного: заборгованість за кредитом - 591.25 грн.; заборгованість за відсотками (процентами) за період з 24 грудня 2010 року по 30 грудня 2018 року - 133 359.21 грн., та судові витрати пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 2102.00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначив, що позичальник був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців. Вважає, позивачем виконанні умови договору в повному обсязі , в свою чергу через порушення відповідачм умов договору виникла заборгованість яка підлягає стягненню зазначеному , повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності вважає їх безпідставними. В судове засідання відповідач не з`явився. В матеріалах справи наявний відзив, згідно якого він вказав, що відносно позовних вимог сплив строк позовної давності, а тому позов не підлягає задоволенню. Також зазначив, що строк дії картки в позові не зазначено, також його не зазначено, і в договорі від 24 грудня 2010 року. Стандартний термін дії картки в позивача становить 4 роки. Таким чином, термін дії картки був до 24 грудня 2014 року. Як вбачається із розрахунку, останню суму 450.00 грн. він вніс 19 грудня 2012 року, потім без будь - яких пояснень карту було заблоковано. З того часу будь- яких відносин з банком він не має. Оскільки позивач звернувся з вимогами лише у 2020 році , просить застосувати до вимог строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою судді від 25 лютого 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 10 березня 2020 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, надали суду відповідні заяви про розгляд справи у своєї відсутності. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільно-процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 25 лютого 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 10 березня 2020 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка була задоволена та 10 березня 2020 року постановлена ухвала суду про те, що розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Надав відзив на відзив відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву в якої просить справу розглядати за своєї відсутності. Позовні вимоги не визнає, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовної заяви. За ініціативою суду в позивача були витребувані додаткові докази, а саме: інформація про картку її термін дії та банківські розрахунки відповідно даного кредиту відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до договору б/н від 24 грудня 2010 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 1200.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 36.00%. За умов кредитного договору відповідач повинен виконувати правила користування платіжною карткою для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту), за відсотками, комісією та інших витрат. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на платіжну картку. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконв. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З врахуванням викладеного, станом на 08 листопада 2019 року банком рахується заборгованість в сумі 225 757.30 грн., яка складається : з суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 591.25 грн; заборгованість по відсоткам (процентам) за користування кредитом - 218066.05 грн.; заборгованість за пенею - 7100.00 грн.; заборгованість за комісією - 0.00 грн. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач проситься стягнути з відповідача: заборгованість за кредитом - 591.25 грн.; заборгованість за відсотками (процентами) за період з 24 грудня 2010 року по 30 грудня 2018 року в сумі 133359.21 грн. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено виконування зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 статті 638 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ,в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 статті 638 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З письмових пояснень відповідача вбачається , що він не заперечує щодо отримання коштів але зазначає, що у заяві позичальника від 24 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена. Також вказукє , що ним вносили грошові кошти на виконання зобов`язання , але саме банк став ініціатором припинення іх відносин. Останній платіж ним внесений у грудні 2014 року., з цього часу і до отримання позовної заяви будь - яких претензій до нього банком не пред`являлись. Згідно з частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності за правилами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи . Частина п`ята статті 261 Цивільного кодексу України передбачає ,що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Крім цього, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Судом встановлено ,що відповідач 24 грудня 2010 року отримав картку за № [NUMBER] з терміном дії листопада 2014 року. 19 грудня 2014 року переказав 450.00 грн. на рахунок пози вача, до суду позивач звернувся 14 лютого 2020 року тобто з пропуском строку позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача (процентів, пені, комісії, штрафів). Відтак, не може бути стягнуто проценти , нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Оцінівши надані докази у їх сукупност , надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновку , що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 Цивільно процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed