Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено договір №КП0АU01420020, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 46500,00 грн. на термін до 11 липня 2011 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Позивач вказує на те, що Позичальник не виконує належним чином зобовязання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах й у строки, передбачені договором, в результаті чого виникла заборгованість. Сума заборгованості є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом. Загальна сума заборгованості станом на 02 квітня 2015 року за кредитним договором складає 144182,48 грн. Таким чином, Позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором№ КП0АU01420020 від 11 липня 2006 року у розмірі 46500,00 грн. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що від 11 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»» та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено договір №КП0АU01420020, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 46500,00 грн. на термін до 11 липня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У відповідності до кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісяця, в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості, яка виникла попередній звітній місяць. Відповідач зобовязання кредитного договору належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Таким чином, станом на 02 квітня 2015 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитному договору № КП0АU01420020, від 11 липня 2006 року рахується заборгованість на загальну суму 144182,48 грн., яка складається з: -19654,01 грн. заборгованість за кредитом; -37652,44 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; -1581,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -85295,03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані. Проте, розрахунок заборгованості є неправильним. Так, Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 листопада 2013 року розглянув справу, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строків позовної давності, а саме: -19654 грн. 01 коп. заборгованість за кредитом; -9578 грн. 58 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; -1581,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -7118 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; Всього: 37931 грн. 74 коп. В решті позову слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 243,60грн. Враховуючи зазначене та

Outcome: approved