Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] подано в суд позовну заяву до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем зазначено, що 22.09.2008 року акціонерний комерційний банк «Форум» та [PERSON] уклали кредитний договір №0271/08/20-ZNv. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 33 000 дол. США, строком повернення по 21 вересня 2018 року зі сплатою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 14% річних. Ціль кредитування - споживчі цілі. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, інші передбачені договором платежі в сумі, строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №0271/08/20-ZNv від 22.09.2008 року акціонерний комерційний банк «Форум» та [PERSON] уклали іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є: трикімнатна квартира під [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької нотаріальної контори Вернюк Т.М. 15.07.2004 року за реєстровим №2679, зареєстрованого в КП «Тульчинське МБТІ» 22.07.2004 року за номером запису 1-5026 в книзі ФЖ 19, реєстраційний номер №6354798. Правонаступником усіх прав та зобов'язань акціонерного комерційного банку «Форум» у зв'язку зі зміною його найменування є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум». [PERSON] порушив умови кредитного договору, належно його не виконував. Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.10.2015 року по справі №135/437/15-ц яким з [PERSON] стягнено заборгованість за кредитним договором №0271/08/20-ZNv не виконано. Згідно позовної заяви зазначено, що із урахуванням рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.10.2015 року станом на 13.10.2017 року прострочена заборгованість по кредитному договору становила: 15835,50 дол. США та 5000 грн. штрафу, що еквівалентно 425241,78 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 5380 дол. США; поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 3300 дол. США; прострочена заборгованість по процентам - 2556,31 дол. США; поточна заборгованість по процентам - 142,13 дол. США; пеня по простроченим процентам та кредиту - 4457,06 дол. США, що еквівалентно 118281,22 грн.; штраф за порушення умов п.3.3.7 кредитного договору - 5000 грн.. Відповідачу було направлено вимогу про повернення кредиту, яка ним не виконана. Тому позивач звернувся до суду і просив в рахунок погашення заборгованості у розмірі 15835,50 дол. США та 5000 грн. штрафу звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру під [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно поданої заяви від 13.02.2018 року про зменшення позовних вимог зазначено, що за період з 13.10.2017 року по 22.01.2018 року з Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на рахунок ПАТ «Банк Форум» надійшли кошти на виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.10.2015 року по справі №135/437/15-ц в сумі 187850,40 грн..Також, за період з 13.10.2017 року по 22.01.2018 року були нараховані проценти за користування кредитними коштами. Станом на 22.01.2018 року загальна сума боргу складає 5162,10 дол. США та 128563,02 грн. пені, що еквівалентно 277462,84 грн., в тому числі: збитки, завдані курсовою різницею в розмірі - 2138,78 дол. США; прострочена заборгованість по процентам 3023,32 дол. США; пеня по простроченим процентам та кредиту - 4457,06 дол. США, що еквівалентно 128563,02 грн.. Розрахунок заборгованості станом на 18.03.2015 року було складено з розрахунку 1 дол. США = 23,296787 грн.. Заборгованість за кредитним договором складала 10049,32 дол. США, що еквівалентно 222588,10 грн.. В подальшому [PERSON] було сплачено 222588,10 грн.. На рахунок банку ці кошти надійшли в період з 21.07.2016 року по 22.01.2018 року та були зараховані на погашення кредиту, виходячи з курсу НБУ, що діяв на день зарахування. Різниця складає 10049,32 - 7910,54=2138,78 дол. США, що еквівалентно на 22.01.2018 року - 61692,72 грн.. Збитки з курсової різниці, завдані через несвоєчасну сплату боргу відповідачем станом на 22.01.2018 року складають 2138,78 дол. США, що еквівалентно 61692,72 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала змінені позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що після подачі позову відповідачем було виконано рішення Ладижинського міського суду від 13.10.2015 року в частині сплати боржником банку грошового еквіваленту боргу, визначеного в гривні. Відтак, враховуючи, що на день винесення рішення курс валюти був значно меньшим, а зарахування погашеного боргу банком було проведено по курсу на день сплати коштів, тому позивачем пред'явлено вимогу про стягнення збитків, завданих курсовою різницею. Крім того, за період несплати було донараховано відсотки, оскільки кредитні зобов'язання тривають до погашення боргу. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В поданому відзиві на заяву [PERSON] зазначила, що рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.10.2015 року [PERSON] виконано і заборгованість погашено. Також, посилання позивача на ст.39 Закону України «Про іпотеку» суперечить п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку». З позицією позивача про стягнення курсової різниці відповідач погодитися не може, вважає, що курсова різниця в розмірі 2138,78 дол. США, що еквівалентно 61692,72 грн., не може бути стягнута на користь позивача в зв'язку з наступним. Збитки, які позивач визначає як курсову різницю, не можуть бути спричинено позивачу шкодою, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється законодавство, яке регулює повернення коштів за договором позики, та у випадку невиконання зобов'язань дає право позивачу на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, тому збитки, завдані позивачу курсовою різницею не можуть бути стягнуті на користь позивача у відповідності до ст..22 ЦК України. В частині стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3023,32 дол. США, вважає позов обґрунтованим (але не за тим курсом, який вказано позивачем, оскільки на даний час курс валюти зменшився), оскільки за вказаний період проценти не стягувалися позивачем, тому дана сума підлягає стягненню, але не за рахунок іпотечного майна, оскільки вартість майна та розмір заборгованості по процентам за користування кредитом не є співмірними. В зв'язку з чим, просить відмовити і в задоволені зменшених позовних вимог. Третя особа [PERSON], будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року по справі № 6-1080цс15, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15, яка є обов'язковою для застосування. Судом встановлено, що 22.09.2008 року акціонерний комерційний банк «Форум» та [PERSON] уклали кредитний договір №0271/08/20-ZNv. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 33 000 дол. США, строком повернення по 21 вересня 2018 року зі сплатою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 14% річних. Ціль кредитування - споживчі цілі. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти в строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів. Відповідно до укладеного 22.09.2008 року договору іпотеки вбачається, що цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №0271/08/20-ZNv від 22.09.2008 року, укладеного між акціонерний комерційний банк «Форум» та [PERSON], за умовами якого останній зобов'язаний до 21 вересня 2018 року повернути кредит у розмірі 33 000 дол. США, проценти за користування ним, комісійну винагороду за обслуговування ним щомісячно, а також сплатити неустойку (штрафи, пеню) та відшкодувати Іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання умов кредитного договору. Дія іпотеки за даним договором зберігається до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира під [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької нотаріальної контори Вернюк Т.М. 15.07.2004 року за реєстровим №2679, зареєстрованого в КП «Тульчинське МБТІ» 22.07.2004 року за номером запису 1-5026 в книзі ФЖ 19, реєстраційний номер №6354798. Згідно п.3.4.1. іпотечного договору вбачається, що у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом його реалізації у спосіб визначений цим Договором та чинним законодавством України. Згідно п.3.4.2. іпотечного договору вбачається, що задовольнити вимоги в тому обсязі, які є на момент фактичного задоволення, зокрема - суму боргу, проценти, неустойку, збитки, завдані простроченням виконання, витрати, пов'язані з утриманням та зверненням стягнення на предмет Іпотеки тощо. Згідно п.3.4.3. іпотечного договору вбачається, що звернути стягнення на предмет Іпотеки достроково у випадках, передбачених Кредитним Договором та чинним законодавством України. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником квартири під [ADDRESS] являється [PERSON]. Правонаступником усіх прав та зобов'язань акціонерного комерційного банку «Форум» у зв'язку зі зміною його найменування є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум». Таким чином, усі права кредитора по вказаному договору належать позивачу. Відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.10.2015 року винесеного по цивільної справи № 135/437/15-ц за позовом ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості видно, що із [PERSON] стягнуто заборгованість по кредитному договору №0271/08/20-ZNv від 22.09.2008 року в сумі 9890 дол. США, що еквівалентно 212597,42 грн.. поточного боргу по кредиту, 159,32 дол. США, що еквівалентно 3424,78 грн. поточної заборгованості по процентам, 6565,9 грн. заборгованості по пені. Судом встановлено, що позичальником погашено гривневий еквівалент заборгованості за кредитом, стягнутий згідно вказаного рішення суду, що визнається сторонами в судовому засіданні. Згідно постанови державного виконавця від 23.01.2018 року закінчено виконавче провадження ВП № 50742249 по виконанню рішення Ладижинського міського суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» 222588,10 грн. боргу в зв'язку із стягненням боргу в повному обсязі. Щодо розрахунку заборгованості по кредитному договору, наведеному позивачем, суд вважає його обґрунтованим в частині визначення в іноземній валюті. Так, банком правомірно нараховано відсотки по кредиту в сумі 3023,32 дол. США за час користування кредитними коштами боржником до того, як було виконано рішення суду про стягнення заборгованості. Що визнається і відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору, на боржнику, з урахуванням положень ст. 1054 ЦК України та того, що кредит надавався у доларах США, лежав обов'язок по поверненню саме доларів США. Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що офіційний курс валюти визначається на день платежу (що відповідає практиці Вищого спеціалізованого суду України, викладеній, зокрема, в постанові від 27.04.2016 року по справі №511/1770/14ц). Розрахунок заборгованості станом на 18.0.2015 року (згідно якого було прийнято рішення Ладижинського міськог осуду від 13.10.2015 року) було проведено з розрахунку курсу - 23,296787 грн. за 1 дол. США. Заборгованість по кредиту була визначена судом в розмірі 10049,32 дол. США. При сплаті боржником за рішенням суду коштів в банку, кошти зараховувались по курсу, що діяв на день такого зарахування. Відповідна суму зарахування в іноземній валюті становила 7910,57 дол. США. Відтак, різниця сплачених в іноземній валюті коштів складає 2138,78 дол. США. Разом з тим, при визначенні грошового еквіваленту такого боргу, суд вважає за необхідне врахувати офіційний курс валюти долар США станом на день винесення рішення, який становить на 05.03.2018 року 26,535904 грн. за 1 дол. США за даними НБУ. Відтак, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 5162,1 дол. США (2138,78 + 30,23,32), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05.03.2018 року становить 136980,99 грн. Щодо наведеного позивачем розрахунку пені за прострочення виконання кредиту, суд виходить з такого. Позивачем пред'явлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення боргу по кредиту, зокрема 4457,06 дол. США пені. Відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності по нарахуванню пені, посилаючись на те, що згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, стягнення пені має бути обмежено відповідним розрахунком за останнім роком до звернення до суду, та складатиме за період з 21.10.2016 року по 12.10.2017 року - 1679,13 дол. США. Суд вважає обґрунтованою вимогу відповідача про застосування строку позовної давності, в зв'язку з чим неможливим стягнення пені у розмірі, більшому за 1679,13 дол. США, із визначенням в гривневому еквіваленті, і крім того, виходить з такого. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (чч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). Частиною 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14, від 4 листопада 2015 року № 6-1120цс15. Враховуючи викладене, суд вважає, що по даній справі негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання є значно меншими за розмір нарахованої згідно умов договору пені (оскільки кредит надавався в іноземній валюті, яка зміцнилась порівняно з національною валютою, що вже саме по собі свідчить про зменшення ризиків та збитку позивача та покладення додаткового ризику на боржника). При цьому суд враховує, що відповідач регулярно частково виконував умови договору та сплачував кошти за кредитом за рішенням суду, повністю виконав рішення по сплаті боргу у гривневому еквіваленті. Тому з урахуванням обставин справи, ненадання позивачем розрахунку розміру збитків, заподіяних невиконанням умов договору, встановлення судом по даній справі необхідності сплати на користь позивача збитків від курсової різниці, суд вважає, що розмір пені, який зазначений в розрахунку заборгованості станом на 22.01.2018 року, підлягає зменшенню. Сукупний розмір пені, нарахований за несвоєчасну сплату позичальником тіла кредиту та відсотків, який підлягає стягненню, виходячи із засад добросовісності, розумності та справедливості, конкретних обставин справи, на думку суду, має становити 516,21 дол. США (при розмірі заборгованості 5162,1 дол. США), що станом на день винесення рішення відповідно до встановленого офіційного курсу НБУ становить 13698,09 грн., що є достатнім для забезпечення задоволення інтересів позивача несвоєчасним виконанням зобов'язання. Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04 листопада 2015 року № 6-340 цс15). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 9 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15). Враховуючи викладене, оскільки позичальником порушено умови кредитного договору з повернення кредиту, наявна заборгованість за кредитом повністю не погашена, то існують усі передбачені законодавством умови звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial