Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Стислий виклад заявлених до суду вимог У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивував тим, що він є засудженим вироком Апеляційного суду Черкаської області до довічного позбавлення волі з 04 травня 2005 року та відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» (далі-колонія). 12 травня 2016 року співвідповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№56) вручила йому лист Апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2016 року щодо направлення за його заявою Роменським міськрайонним судом Сумської області (далі-місцевий суд) копії рішення №585/1294/13-ц від 19 червня 2013 року та копії розписки про отримання ухвали Апеляційного суду Сумської області №1815/3151/12-ц від 24 січня 2013 року. Даний лист суду співвідповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№56) зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб 12 травня 2016 року за №3229 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом. Зазначений лист адресовано на його ім`я. У подальшому 28 лютого 2017 року співвідповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» вручила йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року щодо повідомлення його про те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа №585/4727/16-ц за позовом позивача до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (56) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушених прав на таємницю кореспонденції. Даний лист суду, який був адресований на ім`я позивача, співвідповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» також зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб 28 лютого 2017 року за №658 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом. Зазначав, що співвідповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» не мала судового рішення про дозвіл на перегляд його кореспонденції, а відповідач Роменський міськрайонний суд Сумської області не виконав вимог ч.3 ст. 222 ЦПК України, ч.4 ст. 113 КВК України щодо умов та порядку направлення судових рішень особам, які приймали участь у справі. Співробітники та керівництво відповідача ДУ «Роменська виправна колонія № 56» на запитання позивача з приводу передачі йому зареєстрованої кореспонденції у відкритому вигляді по двом вищевказаним випадкам будь-яких пояснень з приводу цих дій не надали. Також зазначав про те, що Роменський міськрайонний суд Сумської області та ДУ «Роменська ВК № 56» несуть солідарну відповідальність за порушення його права на таємницю кореспонденції від суду, чим йому завдала моральна шкода у виді нервового потрясіння та тривалої нервової напруги, що стало психологічним тягарем для нього, також дані обставини порушили звичайний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання. З урахуванням глибини та тривалості перенесених душевних страждань позивачем останній просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, яка завдана йому Роменським міськрайонним судом Сумської області, внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з цим судом, а також з ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн., завданої йому внаслідок порушення вищевказаного права на листування з Роменським міськрайонним судом Сумської області. Пояснення позивача, заперечення відповідачів по даній справі Позивач під час судового розгляду даної справи по суті 01 серпня 2019 року заявлені позовні вимоги підтримав та додатково суду пояснив в частині пред`явлення позову до Роменської ВК № 56 аналогічного за своїм змістом та суттю спором, який вирішувався Роменським міськрайонним судом Сумської області від 16 лютого 2018 року, про те, що він у даній справі залучив двох співвідповідачів у виді Роменського міськрайсуду та Державної казначейської служби України, оскільки без передачі співробітниками зазначеного місцевого суду у незапечатаному вигляді у відповідних конвертах листів від 12 травня 2016 року та від 28 лютого 2017 року співробітникам вищевказаної колонії порушення його права на таємницю листування могло б не відбутися, у даному позові оновлені вимоги до двох відповідачів є взаємопов`язаними. Вищевказане рішення місцевого суду від 16 лютого 2018 року він не оскаржував та не переглядав у встановленому законом порядках, проте уважає, що головуючий суддя у даній справі допустила суперечливі висновки, у порівнянні із сформульованими нею в інших аналогічних справах про задоволення заявлених ним аналогічних позовних вимог, а також надала неналежну оцінку обставинам справи, фактично допустивши судову помилку. Позовна вимога до Роменського міськрайонного суду Сумської області пов`язана з порушенням порядку передачі кореспонденції від суду у незапечатаному вигляді до вищевказаної колонії, і за цього відповідача моральну шкоду повинна сплатити Державна казначейська служба України, яка проводить безспірне списання коштів з казначейських державних рахунків. Роменська виправна колонія, як самостійна юридична особа, повинна відшкодувати йому моральну шкоду за даним позовом самостійно, за рахунок власних коштів. Уточнив, що перше відправлення листа від місцевого суду від 11 травня 2016 року передано йому не в запечатаному конверті наступного дня і зареєстровано в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції колонії за відповідним номером в якості листування на ім`я керівника цієї установи, друге відправлення листа від 22 лютого 2017 року без його довіреності на вчинення дій по отриманню листування йому передано 28 лютого 2019 року також без конверта у розкритому вигляді невідомим працівником апарату місцевого суду, неустановленому працівнику колонії і в подальшому також зареєстровано у вищевказаному Журналі з проставленням штемпеля про дату надходження листування. Уточнив, що в аспекті ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забезпечення поваги до його права на таємницю листування держава в особі виправної колонії не переслідувала жодної законної мети при відсутності будь-якої суспільної необхідності в її втручанні у зазначене право позивача, бо керівництво колонії жодними чином ці дії йому не мотивувало та не аргументувало. Представник Роменського міськрайонного суду Сумської області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, в.о. голови суду Євтюшенкова В.І. до суду подала відзив на позов про невизнання позову в повному обсязі, просила справу розглянути без участі місцевого суду. Належним чином уповноважений представник Роменської виправної колонії № 56 в судове засідання не з`явився, даний відповідач належним чином завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, керівник зазначеної установи подав до суду відзив про необґрунтованість позову в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзив на позов суду не подав, в іншій спосіб позицію по справі не висловив. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 червня 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 липня 2019 року о 16 год. 00 хв. з викликом сторін. 10 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд даної справи по суті на 01 серпня 2019 року з викликом сторін по справі. 01 серпня 2019 року суд видалився до нарадчої кімнати, 02 серпня 2019 року головуючий по справі проголосив рішення по суті спору. Установлені судом фактичні обставини справи Позивач у даній справі, [PERSON] , засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року за сукупністю злочинів до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, з 04 травня 2005 року він відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)». З дня прибуття до установи і по теперішній час, непрацевлаштований на виробництві в колонії через відсутність робочих місць, заробітної плати чи будь-яких інших доходів [PERSON] станом на 02 травня 2019 року не отримував (а.с.6). 12 травня 2016 року на адресу Роменської виправної колонії № 56 від Роменського міськрайонного суду Сумської області на ім`я [PERSON] надійшов супровідчий лист № 1815/3151/12-ц10517/16 від 11 травня 2016 року, яким голова Роменського міськрайонного суду Сумської області направляв на ім`я адресата за його заявою копію рішення № 585/1294/13-ц від 19 червня 2013 року та копію розписки про отримання ухвали Апеляційного суду Сумської області № 1815/3151/12-ц від 24 січня 2013 року. До цього листа додані копії зазначеного рішення суду та відповідної розписки (а.с.7). Як особисто підтвердив позивач у судовому засіданні 01 серпня 2019 року, зазначений лист з додатками вручено позивачу у даній справі 12 травня 2016 року співробітником Роменської ВК № 56 особисто без поміщення його до запечатаного конверта. 28 лютого 2017 року на адресу ДУ «Роменська виправна колонія № 56» від судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Машини І.М. за вихід. номером № 585/4727/16-к від 22 лютого 2017 року на ім`я [PERSON] надійшов лист, яким позивач у даній справі повідомлялося про дату та час розгляду цивільної справи № 585/4727/16-ц за його позовом до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області № 56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушених прав засудженого на таємницю кореспонденції в режимі відеоконференції. Даний лист також зареєстровано у Журналі вхідної кореспонденції Роменської ВК № 56 28 лютого 2017 року за вх. № 658 (а.с.8). Як особисто підтвердив позивач у судовому засіданні 01 серпня 2019 року, зазначений лист вручено позивачу у даній справі співробітником Роменської ВК № 56 28 лютого 2017 року особисто без поміщення його до запечатаного конверта. Як вбачається з описової частини рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року (справа № 585/3376/17, головуючий суддя: Машина І.М.), з оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 585/4727/16-к за позовом [PERSON] до Роменської ВК № 56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи на таємницю кореспонденції, по якій [PERSON] представником колонії 28 лютого 2017 року вручено лист від 22 лютого 2017 року, установлено, що вищевказаний лист не був адресований саме засудженому, а був додатком разом із судовою повісткою до листа, адресованого начальнику Роменської ВК Фурсі О.Ю., якого аналогічно як і засудженого [PERSON] повідомлялося про час та місце розгляду даної справи в режимі відеоконференції. З рекомендованого повідомлення про отримання вказаного листа вбачається, що лист з додатком для [PERSON] дійсно відправлений судом поштою на ім`я начальника Роменської ВК та зі змісту заповненого рекомендованого повідомлення не вбачається, що в конверті наявний лист для засудженого. Тому відповідач не знав та не міг знати, що міститься у конверті, який він отримав, у зв`язку з чим у нього не було підстав відмовлятися від отримання конверта або ж не розкривати його. Аналогічним способом місцевим судом по зазначеній вище справі [PERSON] надсилалися і попередні листи та судові повістки з розписками, які адресувалися безпосередньо Роменській ВК. Такі листи також могли бути вручені представнику установи відбування покарання безпосередньо в суді на руки. Так, представнику колонії 12 травня 2016 року в канцелярії суду був переданий супровідний лист з додатками для передачі [PERSON] , який представник отримав у відкритому вигляді. А тому, об`єктивно слід уважати, що представник колонії, отримавши лист у відкритому вигляді для передачі засудженому навіть при можливості відмови від його отримання, міг бути ознайомлений з його змістом (а.с.9-10). Зазначене рішення суду набрало законної сили 20 березня 2018 року. З урахуванням установлених обставин справи, суд уважає, що між сторонами по справі виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права позивача зі сторони вищевказаного суду та колонії на таємницю листування із місцевим судом. Норми права, які підлягають застосуванню судом при вирішенні даного спору: а) норми права, які регулюють та гарантують таємниця листування фізичної особи: Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Відповідно до ч.1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання злочинові чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Частинами 3,4 ст.113 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено те, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Аналогічна норма зазначена в абзаці 7 пункту 1 Розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29 грудня 2004 року № 2186/5. Крім того, абз. 2 п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 (далі - Інструкція № 1304/5) передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Згідно з п. 5 Розділу II Інструкції №1304/5 кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів(осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт. Відповідно до ч.7 ст.130 ЦПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України). За змістом п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода полягає відшкодуванню. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України). б) норми права, які підлягають застосуванню при залученні місцевого суду в якості відповідача по справі: Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; аналогічні приписи закріплені у частині першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року). Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Висновки суду: а) щодо вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди, завданої Роменським міськрайонним судом Сумської області, внаслідок порушення права позивача на таємницю кореспонденції з цим судом: На думку суду, з огляду на установлені обставини справи та вищенаведені норми права, Роменський міськрайонний суд Сумської області разом із Державною казначейською службою України, яка проводить безспірне списання коштів з казначейських рахунків Держави України, за дії, пов`язані з порушеннями по передачі працівниками суду сторонам по справам нарочно або шляхом пересилання кореспонденції, судових повісток та інших матеріалів справи, які перебувають у провадженні зазначеного суду (тобто з питань, які безпосередньо не пов`язуються з відправленням правосуддя, а пов`язані з роботою виключно відповідних працівників апарату місцевого суду), не можуть бути відповідачами у даній справі й відповідно нести цивільно-правову відповідальність за допущені недоліки в роботі з вихідною кореспонденцією. При установлених обставинах справи належним відповідачем у даному спорі може бути лише Держава Україна в особі відповідних державних органів (органу), яких визначає сам позивач, а не відповідний місцевий суд, який діє від імені держави лише при виконанні, покладеного на нього Основним законом функції держави по здійсненню правосуддя. Окремої позовної вимоги до Держави Україна в особі відповідного органу (органів) із залученням Роменського міськрайонного суду Сумської області в якості третьої особи у даній справі [PERSON] не заявляв. Разом із цим, на виконання вимог ст. 51 ЦПК України під час підготовчого провадження у даній справі головуючий суддя з`ясовував у позивача питання про склад сторін у даній справі та про наявність чи відсутність у нього заяв про залучення будь-яких інших осіб в якості відповідачів чи співвідповідачів у даному спорі, проте жодних клопотань зі згодою позивача на залучення нових співвідповідачів або заміну неналежних на належних відповідачів [PERSON] суду не заявляв, усно зазначивши про те, що він остаточно визначився зі складом сторін у даній справі. Місцевий суд за власною ініціативою, без клопотань та згоди позивача, не має процесуальних повноважень у даній справі на залучення співвідповідачів чи на заміну неналежних відповідачів на належних. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] до Роменського міськрайонного суду Сумської області та до Державної казначейської служби України слід відмовити, оскільки він заявлений до неналежних відповідачів (відповідача), які (який) повинен нести відповідальність за протиправні дії співробітників суду при адмініструванні судочинства. Вищенаведені висновки суду узгоджуються із мотивами, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 711/2652/17), та у постанові від 21 листопада 2018 року (п.27-30,35,37,58, 62, справа № 757/43355/16-ц). б) висновки суду по вимозі про стягнення з ДУ «Роменська виправна колонія № 56» моральної шкоди на користь позивача: З досліджених доказів по справі, зокрема, зі змісту описової та мотивувальної частини рішення місцевого суду від 16 лютого 2018 року та оригіналів двох супровідних листів, проглядаються обставини передачі співробітниками відповідача Роменської виправної колонії № 56 позивачу нарочно двох супровідних листів від 11 травня 2016 року та від 22 лютого 2017 року (першого з відповідними додатками) не у закритому (запечатаному) конверті, що підтверджується проставленими штемпелями про вхідну кореспонденцією з відповідними індексними відмітками (а.с.7,8), що за змістом ст. 306 ЦК України, ст.8 п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі-Конвенція), п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бєляєв та Дігтяр проти України» від 16 травня 2012 року, п. 81-86 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» від 12 березня 2009 року, п.126-133 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вінтман проти України» від 23 січня 2015 року, є очевидним порушенням права позивача на таємницю листування, оскільки кореспонденція з місцевим судом у незапечатому вигляді візуально проглядалася співробітниками колонії перед її передачею особисто [PERSON] та перед її реєстрацією у відповідному Журналі вхідної кореспонденції колонії, на що за змістом наданих суду пояснень згоди позивач не надавав. Зазначені дії співробітників відповідача є порушеннями ч.4 ст. 113 КВК України, абз. 2 п.4 Розділу І, абз.2 п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1304/5, оскільки листування від місцевого суду засудженому [PERSON] повинна вручатися позивачу саме у запечатаному вигляді (конверті). Як вбачається з досліджених обставин справи, у порушення ч.4 ст. 113 КВК України, абз. 2 п.4 Розділу І, абз.2 п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1304/5, два вищевказаних поштових відправлення (конверта) умисно, тобто з усвідомленням протиправної поведінки та зі свідомим допущенням настання шкоди особистому немайновому праву позивача без будь-яких аргументованих пояснень, передавалися відповідним співробітником відповідача позивачу у незапечатаному вигляді, з попередньої реєстрацією цієї кореспонденції у відповідній книзі з проставленням вхідного номера на супровідному листі суду (а.с.7,8). Разом із цим, на думку суду, вищезазначений відповідач не довів суду обставин з посиланнями на відповідні докази, які б дозволяли суду перевірити чи переслідувалася ДУ «Роменська виправна колонія № 56» будь-яка законна мета при втручанні цієї установи у право позивача на повагу приватного життя в аспекті забезпечення таємниці листування з місцевим судом, у чому полягала її сутність, а також чи було таке втручання «необхідним у демократичному суспільстві», тобто чи мала місце суспільна необхідність в обмеженні вищезазначеного права позивача. Досліджені судом обставини справи та аналіз національного законодавства (останнє відповідало вимозі «якості закону»: вищевказані норми права були доступні для сторін у справі, є чіткими для розуміння, є оприлюдненими у встановленими законом порядку, є передбачуваними на предмет можливості визначення наслідків їх невиконання) не підтверджують наявності нагальної суспільної необхідності та легітимної мети для втручання у вищевказане право позивача, а тому суд уважає за необхідне констатувати факт порушення права позивача на приватне життя у вищевказаному аспекті цього права за ст. 8 Конвенції й відповідно вважає за необхідне в межах та у спосіб, обраний позивачем, здійснити судовий захист його порушеного права. Також суд уважає, що передача співробітниками відповідача позивачу кореспонденції від місцевого суду у незапечатаному вигляді призвело до появи у позивача емоційного дискомфорту та емоційної напруги, які є різновидом душевних страждань позивача в розумінні п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. З урахуванням одноразовості вищевказаних протиправних дій відповідача щодо двох листувань на ім`я позивача, а також ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів істотного погіршення його стану фізичного та психічного здоров`я у зв`язку зі значними та тривалими й триваючими душевними переживаннями, істотної зміни його звичайного життєвого устрою під час відбування покарання у виправній колонії, суд уважає за необхідне з метою ефективного національного захисту вищевказаного особистого немайнового права позивача під час відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі у межах заявленої вимоги визначити грошовий еквівалент завданої йому моральної шкоди у розмірі двісті гривень, який підлягає стягненню на користь позивача з ДУ «Роменська ВК (№ 56)», як з самостійної державної установи, яка має статус юридичної особи, у такий спосіб частково задовольнивши позов в цій частині. Довід відповідача ДУ «Роменська ВК (№ 56)» про те, що аналогічний спір вже є вирішеним по суті та його повторно вирішувати не потрібно, а провадження у даній справі на підставі п.1,3 ч.1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю, не заслуговує на увагу, оскільки склад сторін у даній справі в порівнянні зі справою № 585/3376/17 є іншим, має місце взаємопов`язаність позовних вимог до місцевого суду та колонії, збільшено розмір моральної шкоди до відшкодування, наведені уточнені обґрунтування щодо розміру моральної шкоди. Отже, спір, який вирішений судом у даній справі, не є тотожнім зі спором вирішеним у справі № 585/3376/17, ні в частині предмету та підстави позову, ні за складом сторін. У даній справі через неявку представників сторін, суд не обговорював думку цих учасників провадження з приводу наявності чи відсутності підстав для закриття провадження по справі з підстав, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Разом із цим, суд уважає, що за змістом пункту 1 ст. 6 Конвенції, п.40, 41, 48, 49 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2018 року у справі «Абрамова проти України» кожен цивільний спір повинен вирішуватися по суті шляхом ухвалення остаточного рішення суду по ньому, яке після спливу строків на апеляційне оскарження чи за результатами апеляційного та/або касаційного оскарження, набере законної сили, а не шляхом постановлення ухвал про закриття провадження у даній справі, які в контексті установлених обставин справи можуть розглядатися в якості механізму обмеження права позивача на доступ до суду. Розподіл судових витрат по справі Позивача на стадії відкриття провадження у справі судом звільнено від сплати судового збору в силу його складного майнового стану. За змістом норм ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення заявленого позову [PERSON] в частині вимоги до ДУ «Роменська виправна колонія № 56», то з відповідача ДУ «Роменська ВК № 56» на користь держави слід стягнути 153 грн. 68 коп. судового збору (768, 40 грн. помножити на 20 % (відсоток задоволеного позову (200 грн. від 1000 грн. заявленої до відшкодування моральної шкоди).

Outcome: partial