Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Самбірський міськрайонний центр зайнятості (Самбірський МРЦЗ) звернувся до суду із даним позовом про стягнення із [PERSON] безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 532,56грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до Самбірського МРЦЗ 11 липня 2001 року звернувся [PERSON] з метою пошуку роботи і в звязку із неможливістю його працевлаштування на підставі власноручно підписаної заяви, у якій він підтвердив той факт, що не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує, відповідно до наказу від 18 липня 2001 року [PERSON] було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю терміном 360 календарних днів, однак під час розслідування на підставі повідомлення Самбірського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 14.02.2017 року зясовано, що відповідач з 01.06.2002 року по 23.09.2002р. офіційно працював у СП «Петран ЛТД» на посаді бетонника та отримував заробітну плату і, про зазначене центр зайнятості відповідач не повідомив. Тому за період перебування на обліку у Самбірському МРЦЗ із 01.06.2002 по 05.04.2003р. відповідачем отримано матеріальне забезпечення у сумі 532,56грн. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, повязана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі. Громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, за нормами ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» віднесені до зайнятого населення як такі, що самостійно забезпечують себе роботою. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», - покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідачем було проігноровано обовязок своєчасного подання достовірних відомостей про обставини, які впливали на умови надання йому статусу безробітного, а саме не повідомлено службу зайнятості про факт працевлаштування, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. З метою відшкодування коштів відповідачу було надіслано претензію від 09.06.2017р. №1297/07, проте кошти у добровільному порядку не відшкодовано. Під час судового розгляду представник позивача у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, із відзивом на позов не звертався, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав: Судом установлено, що [PERSON] 11 липня 2001 року звернувся до Самбірського МРЦЗ з метою пошуку роботи та 18.07.2001р. подав заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у якій зазначив, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує, і згідно наказу від 18.07.2001р. №11053 йому було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року №803-XII у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Підпунктом б) частини третьої стаття першої цього Закону було встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Із повідомлення Самбірського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 14.02.2017 року, копії наказів СП «ПЕТРАНТ-ЛТД» №18-К від 01.06.2002 року, №33 від 23.09.2002р. відомо, що [PERSON] працював у СП «ПЕТРАНТ-ЛТД» з 01.06.2002 року по 23.09.2002р. Відповідно до акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 26 травня 2017 року №624 [PERSON] працював у СП «ПЕТРАНТ-ЛТД» з 01.06.2002 року по 23.09.2002р. та одночасно перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний з 01.06.2002 року по 05.04.2003 року. Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Однак, [PERSON] під час звернення до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи не подав відомості про його належність до зайнятого населення, відтак йому безпідставно було надано статус безробітного та соціальні послуги відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Із розрахунку заборгованості суми позовних вимог та претензії про відшкодування коштів вбачається, що [PERSON] за період перебування на обліку у Самбірському МРЦЗ з 01.06.2002 року по 05.04.2003р. отримано 532,56грн. Також позивач просить поновити строк звернення до суду із позовом, оскільки про безпідставне нарахування грошової допомоги по безробіттю відповідачу вони довідалися тільки минулого року із повідомлення Самбірського обєднаного УПФУ Львівської області. Ураховуючи наведене, слід поновити позивачу строк звернення до суду із даним позовом та стягнути з [PERSON] незаконно отриману ним допомогу по безробіттю.

Outcome: approved