Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що з\~24.04.2007\~року вона\~перебуває з\~відповідачем в\~шлюбі,\~у якому\~у них\~ [INFO] народилася\~дочка [PERSON] .\~Причинами для\~розірвання шлюбу\~позивач вважає\~те,\~щовідповідач\~систематично виїжджає\~за кордон\~на роботу,\~а вдома\~буває по\~2\~тижні на\~рік,\~внаслідок чого\~кожен з\~них має\~свої інтереси,\~між ними\~відсутнє взаєморозуміння\~та повага\~одне до\~одного.\~Відповідач не\~бажає зрозуміти\~сутності проблем,\~які виникають\~впродовж декількох\~років,\~не здатний\~підтримувати нормальну\~моральну атмосферу\~в їхньому\~житті.\~Шлюб носить\~формальний характер,\~а його\~збереження суперечить\~інтересам позивача,\~примирення між\~ними неможливе. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, залишити їй прізвище набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] », а також стягнути з відповідача понесені судові витрати (908 грн. сплаченого судового збору та 3 000 грн. витрат на правничу допомогу). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.05.2021 року позов [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~орган опіки\~та піклування\~Коломийської міської\~ради \~Івано-Франківської\~області,\~в частині\~вимог про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с. 63, 64). Позивач в судове засідання не з`явилася, 17.06.2021 року її представник, адвокат Атаманюк В.М. електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розгляд справи проводити без його та позивача участі (а.с. 73). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 24.04.2007 року. Шлюб зареєстровано Росохацькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а. с.4). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач вважає за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 908 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.3). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Окрім цього ВС зазначив, що у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи - адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Судом\~встановлено,\~що\~стороною\~позивача на\~підтвердження\~понесених\~витрат на\~правничу\~допомогу\~до матеріалів\~позову\~долучено\~договір доручення\~не ведення\~справ в\~державних органах,\~органах місцевого\~самоврядування,\~слідчих та\~судових органах\~від\~16.01.2021\~року,\~ордер\~від\~26.01.2021\~року\~та\~квитанцію від\~26.01.2021\~року\~на\~3\~000\~грн.,\~однак,\~представником\~позивача\~не надано\~детального\~опису\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та\~здійснених\~ним витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги,\~тому\~відсутні\~підстави для\~стягнення\~витрат\~на правничу\~допомогу. Крім того, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial