Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року задоволенні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відпо-відальністю «Делівері», третя особа СК «Злагода» про відшкодування шкоди, завданої прийнятого до перевезення вантажу задоволено частково. З ТОВ «Делівері» на користь позивача стягнуто вартість вантажу 15000 гривень, пе-ня - 1516 гривень 32 копійки. Вирішено питання про судові витрати. Не погодившись з рішенням суду представник відповідача ТОВ «Делівері», посила-ючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та винести нове рі-шення про відмову у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Делівері». В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що судом належним чином не розглянуті клопотання представника ТОВ «Делівері». Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що між позивачем та страховою компанією «Зла-года» був укладений договір страхування вантажу, тому саме СК «Злагода» повинна сплачувати страхове відшкодування. Судом також не прийнято до уваги, що в процесі транспортування вантажу 04.12.2014 року озброєні люди, які представили робітниками МДБ ДНР затримано вантаж, про що відкрите кримінальне провадження за номером 12014050000001264 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. Вважає, що відповідач повинен бути звільненим від відповідальності перед позивачем на підставі ст.617 ЦК України, а розмір відшкодування повинен бути в розмірі фактичної шкоди (ч.2 ст.924 ЦК України). Крім того судом не вірно розрахована пеня, яка повинна складати 3% від суми наданих послуг. Послуга перевезення складала 70 гривень 50 копійок. Отже пеня = 609 гривень 12 копійок, що складається з 70.5 х 3% х 288 днів прострочення. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи належним чином попереджений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала просила рішення су-ду першої інстанції скасувати й в задоволенні позову відмовити. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали ци-вільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апе-ляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Між [PERSON] та ТОВ «Делівері» Склад № 1 було укладено договір перевезен-ня вантажу у формі квитанції про прийом вантажу № 0390064685 від 29.11.2014 року. Ві-дповідно до умов договору, ТОВ «Делівері» зобов'язалося прийняти належний [PERSON] вантаж, вартість якого була оцінена сторонами в 15000 грн., на складі, розташовано-му у будівлі [ADDRESS], доставити вантаж 01.12.2014 року до складу, розташованому у будівлі [ADDRESS] та видати вантаж позивачу, а [PERSON] зобов'язався передати вантаж, а також сплатити вар-тість перевезення у сумі 70 гривень 50 копійок та вартість страхування 105 гривень, зага-льною сумою 175 гривень 50 копійок. Письмовим оформленням договору є квитанція про прийом вантажу № 0390064685 від 29.11.2014 року (а.с.171), що оформлена [PERSON], яка являлася працівником ТОВ «Делівері», також квитанція містить відтиск печатки Товариства, що у сукупності із поясненнями представника позивача вказує на те, що перевізником у спірних правовідно-синах виступало саме ТОВ «Делівері». Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) ван-таж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспорт-ної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодек-сами (статутами). Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та Закон, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне за-стосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції. При розрахунку розміру пені суд першої інстанції виходив з того, що позивачем бу-ло сплачено 175 гривень 50 копійок. Але як вбачається з квитанції на а.с.171, [PERSON] зобов'язався передати вантаж, а також сплатити вартість перевезення у сумі 70 гри-вень 50 копійок та вартість страхування 105 гривень, загальною сумою 175 гривень 50 копійок. Тобто вартість перевезення, що отримав відповідач складає 70 гривень 50 копійок. Таким чином апеляційна скарга в цієї частині підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає зміні. Отже з відповідача на користь позивача варто стягнути пеню, яка розраховується за формулою 70.5 х 3% х 288 днів прострочення = 609 гривень 12 копійок. Як вбачається з примітки квитанції на а.с.171, загибель, втрата чи пошкодження за-страхованого вантажу внаслідок настання страхових ризиків може бути визнано страхо-вим випадком, якщо є прямий безпосередній зв'язок між настанням цих подій (страхових ризиків) і загибеллю, втратою чи пошкодженням застрахованого вантажу. Доводи апеляційної скарги, що в процесі транспортування вантажу 04.12.2014 року озброєні люди, які представили робітниками МДБ ДНР затримано вантаж, про що відкри-те кримінальне провадження за номером 12014050000001264 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, не впливає на рішення суду, оскі-льки відкриття кримінального провадження за ч.3 ст.289 КК України (незаконне заволо-діння транспортним засобом) не є доказом втрата чи пошкодження застрахованого ванта-жу внаслідок настання страхових ризиків. Враховуючи зазначене суд першої інстанції правильно зазначив, що це не є страхо-вим випадком, том СК «Злагода» не є належним відповідачем. Щодо посилання апелянта на ч.2 ст.924 ЦК України, що розмір відшкодування по-винен бути в розмірі фактичної шкоди, слід зазначити, що цінність вантажу оцінена сто-ронами у 15000 гривень відповідно до квитанції на а.с.171, доказів іншої ціни вантажу відповідачем до суду не надано, тому суд першої інстанції правильно визначив суму відш-кодування виходячи із цінності вантажу у 15000 гривень. Колегія суддів не може погодитись з позицією представника відповідача, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст.617 ЦК України, щодо звіль-нення від відповідальності особи, яка порушила свої зобов'язання, оскільки між сторона-ми виникли правовідносини з перевезення, які регулюються ст.ст.908-928 ЦК України. Таким чином, доводи апеляційної скарги слід задовольнити частково, змінивши рі-шення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року.

Outcome: partial