Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка - [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] у якій просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя: будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташований будинок; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що 21.02.1989 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після одруження сторони спільно проживали у квартирі позивачки в [ADDRESS] . Однак, з метою покращення житлових умов вони вирішили побудувати будинок у с. Поздимир. Позивачка продала свою квартиру у м. Соснівка та гараж. За спільні кошти вони побудували будинок в с. Поздимир. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на будинок, господарські будівлі та земельну ділянку власником майна 1/1 зазначено [PERSON] . На даний момент стосунки у сторін погіршилися, позивачка має намір розпорядитися своєю половиною майна на користь дітей, так як вона онкохвора. Однак, відповідач у добровільному порядку відмовляється поділити спільний будинок. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Однак, у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує щодо задоволення позову. Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 15.07.2021 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.35-36). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 21.02.1989 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.02.1989 (а.с.11). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,13). Рішенням виконавчого комітету Поздимирської сільської ради Радехівського району №25 від 05.04.2017 року новозбудованому індивідуальному житловому будинку в [ADDRESS] , присвоєно поштову адресу, а саме: [ADDRESS] (а.с.14). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.25 га, що розташована в с. Поздимир (кадастровий номер 4623984400:01:003:0060) та власником житлового будинку з мансардою в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1232511646239 з 21.04.2017, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15,16). Згідно Технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 05.01.2017, по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок загальною площею 224,5 м. кв (а.с.17-20). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у сторін майна, набутого подружжям за час шлюбу, та невизнанням відповідачем цього майна спільною сумісною власністю. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Приписами статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами норми статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як передбачено частинами 1 та 3 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. В силу вимог статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 21.02.1989 у зв`язку з чим позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] ». Під час перебування сторін у шлюбі подружжя набуло право власності на земельну ділянку 0.25 га, що розташована в с. Поздимир (кадастровий номер 4623984400:01:003:0060) та збудували житловий будинок з мансардою в [ADDRESS] , однак при державній реєстрації майна, таке було зареєстроване за [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх підстав вважати, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно з приписами пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (8 липня 2011 року № 3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються , зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до вказаної правової норми позивачка - [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи. З огляду на це судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову майнового характеру у сумі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. На підставістатей 60, 70 Сімейного кодексу України, статей 355, 356, 357, 358, 364, 370, 372 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved