Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Садовий /дачний/ будинок №24, що знаходиться на території Дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро» по вулиці Санаторній в місті Запоріжжі належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON], за якою закріплена земельна ділянка №36, що межує з дачною ділянкою позивача, на свій розсуд самовільно встановила бетонний паркан, захопивши частку проїзної частини дороги, чим порушила її функціональне призначення, оскільки дорога значно звузилася в ширині, тому, позивач та члени дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро» не можуть використовувати габаритні автомобілі, не може проїхати спецтехніка, бо вони не пройдуть по габаритам на дільниці дороги навпроти земельної ділянки відповідачки. Бетонний паркан, який встановила відповідачка, виступає за червону лінію, що є межею проїзду по ДБТ «Гіпроелектро», як встановлено КП «Градпроект», та дорівнює містами від 0,29м. до 1,05м. Ні на вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні дорогою, ні на вимоги правління ДБТ «Гіпроелектро» /голова не обраний/, відповідачка, яка не є власником земельної ділянки №36, не реагує. Вона, порушуючи вимоги Статуту ДБТ «Гіпроелектро» фактично не користується земельною ділянкою, територія за парканом знаходиться у занедбаному стані. Тобто, відповідачка і сама не користується дорогою і позбавила права позивача та членів дачного товариства використовувати її за призначенням. Тому, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом до відповідачки, в якому просить суд усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою що належить йому на праві власності, шляхом переміщення бетонного паркану, який встановила відповідачка [PERSON] вздовж земельної ділянки №36 по вул.Санаторній в м.Запоріжжі, за червону лінію, якою є межа проїзду по ДБТ «Гіпроелектро», згідно технічного звіту з інвентаризації земельної ділянки, підтвердженого Комунальним підприємством «Градпроект». В судовому засіданні інтереси позивача представляв - [PERSON] за довіреністю від 08.06.2015р., який повністю підтримав вимоги позивача та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти позовних вимог позивача заперечувала, пояснивши суду, що дійсно їй належить в ДБТ «Гіпроелектро» земельна ділянка №36, однак, право власності на неї ще не оформлено та капітальний паркан нею встановлений відповідно до границь земельної ділянки. Ці пояснення відповідачка надала суду в липні 2015р., з того часу вона в судові засідання не зявлялася, отримуючи повістки як особисто, так і рекомендованою кореспонденцією. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши позивача, свідків: [PERSON], члена правління ДБТ «Гіпроелектро» та [PERSON] члена ДБТ «Гіпроелектро», і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: садовий /дачний/ будинок №24, що знаходиться на території Дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро» по вулиці Санаторній в місті Запоріжжі належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.6/ та зазначене в технічному паспорті на дачний будинок /а.с.18-20/. Відповідно довідки дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро», [PERSON] є його членом та власником земельної ділянки №24 /а.с.17/. Відповідачка [PERSON], відповідно довідки дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро», є його членом, однак, права власності на земельну ділянку №36 вона не отримувала /а.с.32/. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідачка [PERSON], за якою закріплена земельна ділянка №36, що межує з дачною ділянкою №24, яка належить позивачу на праві власності, на свій розсуд самовільно встановила бетонний паркан, захопивши частку проїзної частини дороги, чим порушила її функціональне призначення, оскільки дорога значно звузилася в ширині, тому, позивач та члени дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро» не можуть використовувати габаритні автомобілі, не може проїхати спецтехніка, бо вони не пройдуть по габаритам на дільниці дороги навпроти земельної ділянки відповідачки. Бетонний паркан, який встановила відповідачка, виступає за червону лінію, що є межею проїзду по ДБТ «Гіпроелектро», та дорівнює містами від 0,29м. до 1,05м., про що встановлено детальною зйомкою ділянки проїзду, виготовленою КП «Градпроект» на підставі експлікації земель по угіддям ДБТ «Гіпроелектро», в якій зазначені детальні розміри земельних ділянок та дороги загального користування /а.с.10,51-52/. Ні на вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні дорогою, ні на вимоги правління ДБТ «Гіпроелектро» /голова не обраний/, відповідачка, яка не є власником земельної ділянки №36, не реагує більше двох років, що підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON] - член правління ДБТ «Гіпроелектро» та [PERSON] - член ДБТ «Гіпроелектро», які пояснили суду, що [PERSON] ігнорує вимоги позивача та членів правління дачно-будівельного товариства, при цьому, вона повідомлялася письмово ще колишнім головою дачно-будівельного товариства в 2014р. /а.с.7/. Крім того, порушуючи вимоги Статуту ДБТ «Гіпроелектро», вона фактично не користується земельною ділянкою №36, т.я. територія за парканом знаходиться у занедбаному стані, що підтверджується фотознімками /а.с.76-80/, тобто, відповідачка і сама не користується дорогою і позбавила права позивача та членів дачного товариства використовувати її за призначенням. Згідно зі\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Ст.12 ЦК України, передбачено, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до вимог ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Представник позивача посилається на те, що право власності позивача на земельну ділянку в ДБТ «Гіпроелектро», яке полягає у праві володіння та користування нею, порушується відповідачкою. Виходячи з положень ст.16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Крім того, право на судовий захист має та особа, яка є суб'єктом /носієм/ порушених прав, свобод чи інтересів і це право та інтереси, як наполягає позивач, порушені відповідачкою, яка на свій розсуд, без дозвільних документів, не погоджених із правлінням ДБТ «Гіпроелектро», на неприватизованій земельній ділянці, встановила двометровий бетонний паркан, який виступає за червону лінію, що є межею проїзду по ДБТ «Гіпроелектро», а саме, дорогою загального користування, що місцями дорівнює від 0,29м. до 1,05м. Звертаючись до суду з позовом, позивач з посиланням на порушене право вільного користування земельною ділянкою, зазначив про те, що відповідачка створює йому перешкоди в користуванні власністю, при тому, що її право власності на земельну ділянку, закріпленою за нею, вона не оформила. Згідно з ч.1\~та ч.2 ст.116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.\~Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Проте, судом встановлено, що відповідачка у встановлений законом спосіб не оформила права власності на земельну ділянку №36 в ДБТ «Гіпроелектро», тому, і стверджувати про те, що вона встановила паркан відповідно дозвільних документів, є неправомірним, оскільки в неї на руках не має ні схематичного плану земельної ділянки із зазначенням її площі та розміру по периметру, ні встановлений кадастровий номер земельної ділянки, затверджені ДП «ЗМЦ державного земельного кадастру». Тому, твердження [PERSON] про те, що бетонний паркан вона встановила на законних підставах, не відповідає матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно до вимог Державних Будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992р. за №44, з послідуючими змінами та доповненнями, в п.3.19 зазначено, що огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці /а.с.88-89/. Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у праві користування його земельною ділянкою шляхом переміщення бетонного паркану, який встановила відповідачка [PERSON] вздовж земельної ділянки №36 по вул.Санаторній в м.Запоріжжі, за червону лінію, якою є межа проїзду по ДБТ «Гіпроелектро», згідно технічного звіту з інвентаризації земельної ділянки №109/в від 01.06.2003р., та топографічної зйомки, проведеної Комунальним підприємством «Градпроект», є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами, тому підлягають задоволенню. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати: вартість послуг КП «Градпроект» - 2000гр. /а.с.4/, за виготовлення топографічної зйомки земельної ділянки в ДБТ «Гіпроелектро», та суму судового збору, що складає 243,60гр. /а.с.1/. Суд, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки виготовлення топографічної зйомки земельної ділянки в ДБТ «Гіпроелектро» було зроблено в інтересах обох сторін, тому, дані затрати слід покласти на обидві сторони, через що, з відповідачки та користь позивача підлягає стягненню тільки 1000гр., а також, сума судового збору, а всього - 1243,60гр. Тому,

Outcome: approved