Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з січня 1999 року вона почала проживати з [PERSON] однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. У встановленому законом порядку вони, починаючи з 1999 року, вселилися в житловий будинок, що в с. Лісний Хлібчин, по вул. Коцюбинського, 52, Коломийського району, почали вести спільне господарство та мали спільний бюджет. [PERSON] постійно знаходився в тяжкому фізичному стані в зв'язку із проблемами зі здоровям і потребував стороннього догляду. Позивач за свої кошти купувала ліки та інші засоби, необхідні для покращення стану здоровя [PERSON], оплачувала витрати на комунальні послуги, оскільки його пенсії не вистачало на покриття всіх необхідних витрат. Такий догляд за [PERSON] позивач здійснювала до його смерті. 07.01.2015 року у віці 68 років [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок в с. Лісний Хлібичин, по вул. Франка,80, Коломийського району та на земельну ділянку площею 2,4998 га, призначену для ведення тованого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району. Відповідач є рідною сестрою померлого [PERSON], в зв'язку з чим є спадкоємцем другої черги за законом. Однак, відповідач жодним чином не брала участі у покращенні становища її рідного брата, не цікавилась його життям і здоровям, не надавала йому жодної допомоги. Тому позивач просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років (з січня 2004 року до часу відкриття спащини 07.01.2015 року) та визнати за нею право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги по суті визнала частково, зазначила, що вказаний житловий будинок не належить спадкодавцю. Відповідач погодилася з тим, що позивач проживала зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу, та щоб позивач нарівні із нею була спадкоємцем другої черги за законом. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть в справі, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-НМ №201715, виданого 08.01.2015 року виконкомом Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківській області, [PERSON] помер 07.01.2015 року в с. Лісний Хлібичин Коломийського району (а.с.11). Даними лікарського свідоцтва про смерть № від 08.01.2015 року стверджується, що причиною смерті [PERSON] була гостра серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 9). Відповідно до довідки № 1584, виданої виконкомом Ліснохлібичинської сільської ради 24.12.2015 року, позивач займалася похованням [PERSON], який помер 07.01.2015 року (а.с.5). Згідно із направленням та випискою з амбулаторної карти амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Лісний Хлібичин Коломийського районного центру первинної медико-санітарної допомоги відповідно від 13.12.2014 року та 15.04.2016 року в 2014 році в [PERSON] діагностовано ХОЗЛ ІІІ ст. Хронічне легеневе серце ЛН ІІІ ст. Заключний діагноз: гостра серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, ХОЗЛ (а.с. 10, 45). Згідно з даними посмертного епікризу стан [PERSON] у зв'зку із поставленим вищевказаним діагнозом погіршав 05.12.2014 року, хворий категорично відмовився від госпіталізації, отримував лікування на дому. 07.01.2015 року відмічається погіршення стану, хворий помер (а.с. 52). Із письмових роз'яснень, наданих державним нотаріусом Другої Коломийської районної державної нотаріальної контори 22.07.2015 року, вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що не встановлено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] до дня його смерті. Тому не має підстав вважати, що позивач прийняв спадщину згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, не встановленол факт проживання позивача із [PERSON] однією сімєю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, що б підтвердило, що позивач має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги за законом згідно зі ст. 1264 ЦК України (а.с.13). Ч.1 ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.2-3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Правилами ч. 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно із ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 23 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до 1 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України, за нормами якого підлягає вирішенню спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч. 1 ст. 58 Коституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. А тому не можна встановити факт спільного проживання позивача і [PERSON] у період до 01.01.2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення. Враховуючи, що для визнання за позивачем права на спадкування пятирічний термін охоплюється дією СК України, слід вважати, що термін проживання позивача зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу має обраховуватися з 01.01.2004 року. Отже, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. На підставі наведеного, ст.ст.1259, 1261, 1264 ЦК України, ст. 74 СК України та,

Outcome: approved