Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 5 жовтня 2015 року позов публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача строкову заборгованість за кредитом у розмірі 9950,69грн., та комісію РКО за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 7 днів - 300грн., комісію РКО за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 30 днів - 3000грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 269,55грн. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково, вказав про те, що заборгованість відповідача встановлена рішенням суду. Взяті на себе за кредитним договором зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів в строки, передбачені ним, відповідач належним чином не виконує, а тому у позивача виникло право звернутись за захистом своїх прав до суду. Розглядаючи справу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення. Сторони до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали до суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Проте рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає. Так, судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договорі №332723-ІS від 28.02.2014р., згідно якого остання отримала кредит у розмірі 17500грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,99% річних, а у разі прострочення сплати кредиту 50% річних, з терміном остаточного повернення кредиту 27.02.2016р. Як вбачається з розрахунку позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 19.05.2015р. заборгованість за кредитним договором складає 26955,13грн., з якої: строкова кредитна заборгованість по кредиту 9950,69грн., прострочена заборгованість по кредиту 7543,49грн., прострочена заборгованість за процентами 4013,08грн., прострочені проценти по кредиту 1778,12грн., строкова заборгованість за процентами 369,75грн., комісія РКО за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 7 днів - 300грн., комісія РКО за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 30 днів - 3000грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договорі №332723-ІS від 28.02.2014р., згідно якого остання отримала кредит у розмірі 17500грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,99% річних, а у разі прострочення сплати кредиту 50% річних, з терміном остаточного повернення кредиту 27.02.2016р. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що банк надав до суду розрахунок заборгованості відносно позичальника [PERSON], який взагалі не є стороною по справі, проте стягнув із [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 9950,69 гривень та комісію РКО за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 7 днів - 300 гривень, комісію за несвоєчасну оплату щомісячного платежу більше 30 днів - 3000 гривень. Відповідачка з таким рішенням суду погодилась та судове рішення не оскаржувала. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Разом із апеляційною скаргою позивач надав до апеляційного суду розрахунок заборгованості із якої вбачається, що [PERSON] станом на 19.05.2015 року дійсно має заборгованість перед позивачем на загальну суму 26 955,13 гривень (а.с. 46). У своїх запереченнях, наданих до суду першої інстанції, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, в частині нарахованих процентів та штрафів позов не визнавала та мала намір сплатити суму боргу у розмірі 17 500 гривень, уклавши договір про реструктуризацію. Також зазначила, договором передбачена сплата за користування кредитом у розмірі 36,99%, а у разі прострочення сплати кредиту 50% річних, що протирічить чинному законодавству. Договором передбачені скриті відсотки, що не зазначені у договорі, позивач також не надав повну інформацію відповідачу про розмір комісії та тарифи, з яких такі суми нараховуються. Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Окрім того, відповідач зазначила, що відповідно до Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-V11 забороняється вживати штрафні санкції по кредитним зобов'язанням і оскільки м. Краматорськ Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території якого проходить антитерористична операція, то за таких обставин до відповідачки не можуть бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну виплату кредиту. Із наданого до суду позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість, яка виникла у [PERSON] перед відповідачем, не містить з штрафних санкцій - пені та штрафу, які не повинні застосовуватись у відповідності до Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-V11. Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду є, в тому числі: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесено без з'ясування та урахування усіх обставин по справі, а тому підлягає скасуванню та винесенню нового рішення та задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: approved