Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на протязі тривалого часу належним чином не сплачує плату за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з вересня 1997 року по грудень 2014 року в сумі 8671,41 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечував, про що надав заперечення в письмовому вигляді. Просив суд також застосувати строки позовної давності. З'ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в листопаді 2014 року було скасовано. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу у жовтні 2014 року та почався заново з поданням позову після скасування в листопаді 2014 року судового наказу. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті теплову енергію і гаряче водопостачання, що складається з суми заборгованості за кожен місяць як черговий платіж, має відраховуватись з жовтня 2011 року (три роки з жовтня 2014 року по день звернення до суду з відповідним позовом). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась з жовтня 2011 року по грудень 2014 року (згідно позовних вимог). Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення за вказаний період складає 3914,42 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що договір про надання послуг з ним не укладався, жодних цивільно-правових відносин між сторонами не виникало і не існує, а також відносно того, що послуги йому не надаються. Оскільки ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено види житлово-комунальних послуг, до яких, зокрема, віднесені послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Статтями 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є вчасне та належної якості одержання послуг, а обов'язком є укладення відповідного договору та їх оплата у строки, встановлені договором або законом. Обов'язками виконавця визначено надання послуг, а також підготовка та укладення із споживачем договору про їх надання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між сторонами фактично склались відносини, які регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто позивач фактично надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а останній зобов'язаний такі послуги оплатити. Враховуючи зазначене, доводи відповідача відносно того, що договір про надання послуг з ним не укладався, жодних цивільно-правових відносин між сторонами не виникало і не існує, а отже не існує підстав для будь-яких зобов'язань і для стягнення заборгованості, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, обов'язок укласти відповідний договір законом покладено як на виконавця послуг, так і на споживача. Відповідач не надав докази того, що звертався до позивача з пропозицією укласти відповідний договір. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. У матеріалах справи відсутні акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку, тому доводи позивача про надання відповідних послуг належної якості є обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що допустимими та належними доказами доведено те, що відповідач споживав послуги надані йому позивачем, однак у порушення закону їх не оплатив. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial