Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Фірма «ЄВГО» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обов'язків. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 12 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року, у задоволенні позову Публічне акціонерне товариство Фірма «ЄВГО» відмовлено. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 липня 2012 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року скасовано. Справу передано на новій розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2014 року, задоволений позов Публічне акціонерне товариство Фірма «ЄВГО». Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 січня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2014 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] працювала в ПАТ Фірма «ЄВГО» на посаді адміністратора супермаркету «Будинок меблів» з 01.06.2007 року, очолювала бригаду матеріально-відповідальних осіб, з нею укладений договір про колективну матеріальну відповідальність. 20.07.2009 року [PERSON] написала заяву про звільнення її з займаної посади з 04.08.2009 року. Оскільки [PERSON] очолювала бригаду матеріально - відповідальних осіб, то 02.08.2009 року виданий наказ № 85/1-ок, яким [PERSON] зобов'язано взяти участь в інвентаризації з передачею товарно-матеріальних цінностей. [PERSON] працювала у ПАТ Фірма «ЄВГО» на посаді продавця непродовольчих товарів супермаркету «Будинок меблів» з 02.04.2008 року по 28.08.2009 року, з нею укладений договір про повну матеріальну відповідальність. [PERSON] працювала у ПАТ Фірма «ЄВГО» на посаді продавця непродовольчих товарів супермаркету «Будинок меблів» з 13.12.2007 року, з нею укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 20.07.2009 року вона подала заяву про її звільнення з 20.07.2009 року. Оскільки [PERSON] була членом бригади матеріально-відповідальних осіб, то 03.08.2009 року виданий наказ № 69/3-ок, яким її зобов'язано взяти участь в інвентаризації з передачі товарно-матеріальних цінностей. [PERSON] працювала у ПАТ Фірма «ЄВГО» на посаді продавця непродовольчих товарів супермаркету «Будинок меблів» з 01.08.2008 року по 17.08.2009 року, з нею укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно із наказом № 95 від 06.08.2009 року у зв'язку з зміною складу бригади матеріально-відповідальних працівників, в період з 07.08.2009 року по 09.08.2009 року проведено контрольну перевірку - інвентарізацію матеріальних цінностей і виявлено недостачу товару загальною вартістю 51 011,36 гривень. У зв'язку з відмовою відповідачів, як матеріально-відповідальних осіб, добровільно відшкодувати недостачу товару на суму 51 011,36 гривень, позивач просить суд стягнути з них солідарно суму завданої матеріальної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій справу просить розглянути в її відсутність, заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки та мотиви суду касаційної інстанції, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] працювали в супермаркеті «Будинок меблів» ПАТ Фірма «ЄВГО». 01 січня 2009 року між відповідачами та ПАТ Фірма «ЄВГО» укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, відповідно до пункту 15 якого, розмір шкоди, заподіяний колективом, підприємству визначається відповідно до ст. 135-3 КзпП України. Пунктом 16 Договору про повну колективну матеріальну відповідальність визначено, що спричинена колективом шкода підприємству, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами зазначеного колективу пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) за фактично відпрацьований час за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. Згідно із преамбулою договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 01 січня 2009 року на відповідачів покладені наступні обов'язки: колективна (бригадна) матеріальна відповідальність за зберігання майна та інших цінностей, переданих їм для виконання трудових обов'язків. Відповідно до п. 12 договору про повну колективу (бригадну) відповідальність від 01 січня 2009 року, підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальні збитки, завдані крадіжкою, недостачею, умисним знищенням або псуванням матеріальних цінностей, а також їх знищення або псування через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами. Інвентаризаційними документами, що є в матеріалах справи не підтверджується причина утворення недостачі. Також відсутні підтвердження того, що саме неправильний облік матеріальних цінностей відповідачами є причиною нестачі. Так, позивачем не надано до суду підтвердження того, яким чином і за яких підстав під час проведення інвентаризації позивачем з'ясовано відсутність саме тих матеріальних цінностей, відсутність яких відображена в актах інвентаризації № 81, № 82, № 83, № 84 від 07.08.2009 року, а також якими бухгалтерськими документами ці матеріальні цінності передано на відповідальне зберігання відповідачам. Відповідно до пп. 11.6 п. 11 «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року N 69, після закінчення інвентаризації, але до відкриття магазину (складу, комори, секції) проводяться контрольні перевірки інвентаризації, у ході яких перевіряються товари, які найбільше користуються попитом. У разі виявлення значних відхилень даних інвентаризаційних описів і даних контрольної перевірки призначається новий склад інвентаризаційної комісії для проведення нової суцільної інвентаризації. Оформлені інвентаризаційні описи передаються до бухгалтерії підприємства для виведення результату. При виявленні розбіжностей складається «Звіряльна відомість результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей». Зазначені документи не містяться в матеріалах справи і позивачем до суду не надані. Відповідно до вимог ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КзпП України. Положеннями ст. 130 КЗпП України визначено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, відповідно до яких при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Позивачем ПАТ Фірма «ЄВГО» не було створено необхідних умов для виконання відповідачами своїх трудових обов'язків, зокрема, до торговельних залів та до складів де зберігались матеріальні цінності, що передавались їм на відповідальне зберігання мали доступ не лише відповідачі, а й інші співробітники підприємства, знаходячись протягом усього робочого дня у приміщення торговельного залу відповідачі не мали можливості слідкувати за рухом матеріальних цінностей в інших приміщеннях магазину. Відповідно до положень ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до положень ст. 135-2 КЗпП України, при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються Міністерством праці України. Відповідно до п. 3 Переліку робіт, при виконанні яких може застосовуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, затвердженого Наказом Міністра праці України № 43 від 12 травня 1996 року, до такого переліку внесені роботи, які пов'язані з прийманням на зберігання, обробкою, зберіганням, видачею матеріальних цінностей на складах, базах. Відповідно до положень ст. 137 КЗпП України, коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 09 липня 2014 року звернув увагу на необхідність надання позивачем доказів щодо наявності прямої дійсної шкоди та її розміру; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівників обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди в тому; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Судом зазначені докази витребувано від позивача ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року, однак зазначена ухвала виконана позивачем частково, надані позивачем до суду документи не дають відповіді на визначені судом питання. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обов'язків, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed