Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом. 02 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Управління ДМС у Сумській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] Суми та є її єдиним власником. Разом з нею в квартирі на даний час зареєстрована її матір [PERSON] , [INFO] , а також колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , з яким вона не підтримує будь-яких стосунків. В 2014 році відповідач добровільно виїхав з квартири до іншого житла і вже більше 5 років не проживає за місцем реєстрації з власної ініціативи, за комунальні послуги не сплачує, її прохання щодо необхідності зняття з реєстраційного обліку ігнорує. Через те, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом. 31 травня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління ДМС у Сумській області, про визнання права власності на Ѕ частини квартири, обґрунтована тим, що квартира [ADDRESS] Суми є його та [PERSON] спільною сумісною власністю, оскільки придбана за спільні кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , яка, в свою чергу, була придбана за спільні кошти, отримані від продажу квартири в будинку [ADDRESS] . Про факт розірвання шлюбу з [PERSON] позивачу не відомо, оскільки в судовому засіданні по справі про розірвання шлюбу він участі не приймав, копії судового рішення чи то свідоцтва про розірвання шлюбу не отримував. Після загибелі у 2017 році їхнього сина [PERSON] , він все частіше буває в успадкованому після нього домоволодінні [ADDRESS] , де разом з [PERSON] ведуть господарство та обробляють город; кошти, отримані від наймачів будинку вказаного домоволодіння, за домовленістю з [PERSON] витрачалися на сплату комунальних послуг квартири [ADDRESS] . Всі його речі та спільне майно з [PERSON] знаходиться у вказаній квартирі, куди він приходить за необхідності, про свої наміри звернутися до суду з таким позовом [PERSON] його не повідомляла, навпаки, між ними існують сімейні відносини, вони разом відвідують своїх знайомих, він піклувався про її лікування після отриманого перелому ноги, відвідував разом з [PERSON] її матір тощо. Тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а також стягнути з [PERSON] на його користь 2\~126,00 грн. судових витрат. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління ДМС у Сумській області, про визнання права власності на Ѕ частину квартири з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління ДМС у Сумській області, про визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням. В поданому відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом [PERSON] вказує, що [PERSON] був обізнаний про розірвання шлюбу між ними у 1997 році. Право власності на спірну квартиру було нею набуте у 2003 році, тобто вже не під час перебування у шлюбі, за власні кошти, а тому квартира не є об`єктом спільної сумісної власності та не підлягає поділу. При цьому, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON] та їхньому сину [PERSON] та була продана у 2000 році, отримані кошти від продажу вказаної квартири були витрачені на сплату вартості двокімнатної квартири [ADDRESS] . Після продажу цієї квартири половину коштів вона віддала колишньому чоловіку для придбання окремого житла; [PERSON] в спірній квартирі проживав на час пошуку нового житла, а в 2017 році після смерті сина переїхав жити в успадкований будинок. Крім того, позивач за первісним позовом наголошує про те, що визначений цивільним законодавством 3-річний строк позовної давності сплинув, зважаючи на придбання нею спірної квартири у 2003 році, а тому просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав спливу строків позовної давності; в разі, якщо суд не застосує підстави спливу позовної давності, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю. В поданій відповіді на відзив позивач за зустрічним позовом [PERSON] наголошує, що двокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу належної на праві спільної сумісної власності йому, [PERSON] та [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] , та за рахунок спільних заощаджень. Спірна ж трикімнатна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу двокімнатної квартири, в той самий день 19 грудня 2003 року, будь-яких коштів [PERSON] йому не надавала. При цьому, він, як чоловік [PERSON] , надавав у нотаріуса письмовий дозвіл на продаж спільної двокімнатної квартири. Крім того, вказує, що свідоцтво про розірвання шлюбу датоване 2001 роком, а тому у відповідності до вимог КЗпШС УРСР, який діяв на той час, шлюб між ними фактично розірваний саме з цього часу, а не з часу ухвалення відповідного судового рішення. Більш того, до кінця 2017 року він з [PERSON] проживав однією сім`єю, про існування судового рішення про розірвання шлюбу йому відомо не було. Вказує, що строк позовної давності ним не порушений, оскільки про порушення його права власності на частину спірної квартири йому стало відомо після подання позову [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на житло. Тому просив суд відмовити позивачці [PERSON] в задоволенні позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У судове засідання з`явилися позивач [PERSON] та її представник [PERSON] за первісним позовом і також у якості відповідача та представника відповідача за зустрічним позовом, а також відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] за первісним позовом і як позивач та його представник за зустрічним позовом. Представник третьої особи Управління ДМС у Сумській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Додатково пояснили суду, що спірна квартира належить [PERSON] , [PERSON] добровільно звідти виїхав та не проживає вже більше року, а тому є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. [PERSON] придбала спірну квартиру за власні кошти, за допомогою батьків, рідних та сина, вже не перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , а після продажу двокімнатної квартири 1/3 частину коштів віддала [PERSON] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] і просили задовольнити зустрічний позов, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Вислухавши сторін та їх представників, пояснення свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позовів. 19 листопада 1983 року сторони уклали шлюб, який згідно рішення суду Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 1997 року було розірвано (а.с. 9, 33,90). 08 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану було зареєстроване розірвання шлюбу, про що здійснено актовий запис №96 (а.с. 91). 31 серпня 1999 року виконавчим комітетом Сумської міської ради було видане свідоцтво про право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 86). 13 січня 2000 року [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього [PERSON] , та [PERSON] продали вказану квартиру за ціною 8 313 грн. (а.с.87). 04 березня 2000 року Сумською міською радою було видано свідоцтво про право особистої власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с.88). Згідно інформації житлово-будівельного кооперативу №94, [PERSON] була членом цього кооперативу з 1994 року по 31 грудня 2003 року, отримала ордер на вказану квартиру 22 грудня 1999 року (а.с.46). 19 грудня 2003 року [PERSON] продала вказану двокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 21 083 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Бурбика Т.А. (а.с.89). Цього ж дня 19 грудня 2003 року [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 16 815 грн. Договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Арєшиною О.М. (а.с.10). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності (а.с.12). Згідно довідки управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» від 29 січня 2019 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , мешкає поверхом вище в будинку [ADDRESS] . Знає позивачку, як розлучену, самотню жінку, якій інколи допомагає по домашньому господарству. Свідку відомо, що квартира оформлена на позивачку, комунальні платежі теж сплачує вона. Востаннє свідок була вдома у [PERSON] близько двох тижнів тому, речей чи то слідів присутності або ж проживання в квартирі іншої людини вона не помітила. [PERSON] останнім часом вона не бачить, знає, що він проживає в приватному будинку по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає в квартирі [ADDRESS] бачила востаннє років 4-5 назад, жодного разу не помічала, щоб він викидав сміття чи ходив до магазину, як інші мешканці під`їзду. [PERSON] знає, як самотню жінку, з якою підтримує товариські стосунки, останній раз у неї в квартирі була близько півроку назад, чоловічих речей вона там не помітила. Також їй відомо, що [PERSON] мешкає в приватному будинку на [ADDRESS] . 5-й Продольній, де [PERSON] тримала господарство, обробляла город, та куди побоювалася йти через агресивну поведінку [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що є двоюрідним братом [PERSON] , з сім`єю Доценків підтримує дружні стосунки, сприймав їх як одну сім`ю, про те, що вони розлучені, він не знав. Свідок неодноразово бував і у будинку по [ADDRESS] . Конфлікти у цій сім`ї стали виникати після смерті сина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сім`ї Доценків та мешкає в будинку [ADDRESS] , підтримує з ними дружні стосунки. Доценків завжди сприймала, як одну сім`ю, про те, що вони розлучені, дізналася після подання [PERSON] позову до суду. Нормальні стосунки в цій родині були до смерті їхнього сина. [PERSON] проживав в трикімнатній квартирі постійно до 2018 року, пішов звідти місяць чи два тому назад, бо життя стало нестерпним. Доценки були на святкуванні дня народження її чоловіка у 2017 році. В трикімнатній квартирі свідок бувала не один раз, в останнє на дні народження [PERSON] , вже після смерті їхнього сина. Перебуваючи там, речі [PERSON] бачила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком рідної сестри [PERSON] , знайомий з сім`єю Доценків та підтримує дружні стосунки з ними близько тридцяти років. Про розлучення Доценків свідку відомо не було, завжди сприймав їх, як одну сім`ю, яка мешкає разом. Розлади в цій сім`ї розпочалися після смерті сина у 2017 році, саме з цього часу [PERSON] став все частіше залишався ночувати в успадкованому домоволодінні по [ADDRESS] , наглядав за господарством. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає в будинку [ADDRESS] , підтримує дружні стосунки з сім`єю Доценків. Про те, що вони розлучені, дізналася нещодавно. Знає, що [PERSON] мешкає в приватному будинку по [ADDRESS] , і що квартира оформлена на [PERSON] . В трикімнатній квартирі по [ADDRESS] була два рази, першого разу [PERSON] також був з ними, другого присутніми були одні жінки. Підставами зустрічних позовних вимог [PERSON] є визнання за ним права власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона набута [PERSON] вже після розірвання шлюбу, але придбана за кошти, отримані з відчуження нерухомого майна (квартири), яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Оскільки право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] Суми набуте до набрання чинності СК України, а саме 04 березня 2000 року, до спірних правовідносин в цій частині належить застосувати положення КпШС України. Відповідно до вимог статті 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинної на момент розірвання шлюбу) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (частина друга статті 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зважаючи на вказані вимоги законодавства, шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений 08 лютого 2001 року з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, а не з моменту набрання судовим рішенням про розірвання шлюбу законної сили. Право власності на кооперативну двокімнатну квартиру [ADDRESS] набуте 04 березня 2000 року, під час перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON] , а тому ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Вказані обставини під час судового розгляду не заперечувала і сама позивачка за первісним позовом [PERSON] . Відповідно, грошові кошти, отримані від продажу цієї квартири 19 грудня 2003 року, вже після припинення шлюбу, в сумі 21 083 грн., також є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . З досліджених в судовому засіданні доказів, а також пояснень позивача за зустрічним позовом [PERSON] вбачається, що отримані грошові кошти від продажу двокімнатної квартири були витрачені на придбання спірної трикімнатної квартири [ADDRESS] . При цьому твердження позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] з приводу того, що 19 грудня 2003 року нею спочатку була придбана трикімнатна квартира, після чого в той же день продана двокімнатна квартира, грошові кошти за яку поділені між нею та [PERSON] спростовуються наступним. Так, згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні договору про відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Довідка про відсутність заборони на відчуження квартири [ADDRESS] Суми сформована приватним нотаріусом Бурбикою Т.А. 19 грудня 2003 року о 10:41 год., така ж довідка щодо квартири [ADDRESS] . Суми сформована приватним нотаріусом Арєшиною О.М. 19 грудня 2003 року о 10:46 год. (а.с.112, 113, 121, 122). Позивач за первісним позовом [PERSON] не надала суду будь-яких доказів щодо наявності у неї особистих грошових коштів, достатніх для придбання трикімнатної спірної квартири, як і не надала будь-яких доказів про передачу [PERSON] частини грошових коштів, отриманих від продажу двокімнатної квартири. Більш того, на момент придбання цієї квартири, [PERSON] та [PERSON] , разом зі свої сином [PERSON] , проживала однією сім`єю та потребували покращення житлових умов, вони всі разом заселилися до нового помешкання, зареєструвалися там, робили ремонт тощо. Враховуючи, що спірна трикімнатна квартира набута [PERSON] 19 грудня 2003 року за спільні грошові кошти з [PERSON] , суд вважає за необхідне визнати вказану квартиру [ADDRESS] , у відповідності до вимог ст.368 ЦК України, об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно вимог ч. 2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Під час судового розгляду вказаної справи не встановлено обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток співвласників, а тому частки [PERSON] та [PERSON] праві власності на квартиру [ADDRESS] . Суми необхідно визначити рівними, по Ѕ частині за кожним. Таким чином, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, підлягають задоволенню. Щодо заяви позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] про застосування позовної давності, то відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Під час розгляду цивільної справи встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] стала заперечувати право власності [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] , звернувшись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, та стала чинити перешкоди в користуванні вказаною спірною квартирою, а саме змінила замки на вхідних дверях на початку 2019 року. До цього часу, [PERSON] вважав себе таким, що перебуває у сімейних відносинах з [PERSON] , оскільки вони фактично мешкали на два дома, а в будинку по [ADDRESS] Суми тримали спільне господарство, доглядали город, у спірній квартирі приймали гостей, стосунки в сім`ї суттєво погіршилися після смерті їхнього сина. Отже, моментом виникнення у позивача за зустрічним позовом [PERSON] права на позов є квітень 2019 року, коли він дізнався про первісний позов у вказаній справі. Тому [PERSON] звернувся до суду з позовом до суду в межах строку позовної давності, а в задоволенні заяви позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] про застосування строку позовної давності необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить Ѕ частини квартири [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, з огляду на вказані вимоги законодавства, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом відповідача за первісним позовом [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 2 126 грн.

Outcome: approved