Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 08.04.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % ставки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови кредитування та не виконував належним чином зобов'язання. Станом на 19.10.2017 року [PERSON] має заборгованість 12 093 грн. 84 коп.: заборгованість за кредитом - 3 974 грн. 29 коп.; заборгованість по відсоткам - 2 241 грн. 05 коп.; заборгованість за пенею - 4 826 грн. 41 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 552 грн. 09 коп. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 093 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій він вказує, що підтримує позовні вимоги, просить їх задоволити, розглянути справу у їх відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі докази: розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.04.2015 року станом на 19.10.2017 року; копія заяви позичальника від 08.04.2015 року; копія витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг; копія відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія банковської ліценції, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копія статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 08.04.2015 року [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % ставки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунок доданий до позову відповідає умовам та правилам банківських послуг, не викликає сумнів щодо його правильності і ніким не спростований. Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного договору у встановлений договором строк, також передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань, які вказані у договорі та станом на 19.10.2017 року має заборгованість у розмірі 7 267 грн. 43 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. та 5% від суми позову. Суд не встановив належного виконання відповідачем щомісячних зобов'язань, тому сума непогашеної кредитної заборгованості підлягає стягненню. Визначені договором послуги були надані позивачем, але не були оплачені відповідачем. Позивач звертався до відповідача з листом, що містить вимогу про сплату ним на виконання зобов'язання вартості наданих послуг, але відповіді на даний лист отримано не було та не сплачено кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. Оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається, тому суд вважає, що саме пеня не підлягає стягненню з відповідача. Щодо штрафу, то його розмір чітко встановлений договором, а тому його нарахування не викликає сумнівів у суду і він підлягає стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Платіжне доручення від 30.10.2017 року підтверджує те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп., тому судовий збір підлягає поверненню.

Outcome: partial