Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.01.2017 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що у них з відповідачем різні характери та погляди на сім`ю. Вони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносини, однак, виявилося, що подальше проживання однією сім`єю є неможливим. Між ними продовжують виникати сварки, протиріччя в питаннях побуту та ведення домашнього господарства. Вони втратили почуття поваги одне до одного, разом як подружжя не проживають та не підтримують будь-яких стосунків. Шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею вказану малолітню дитину сторін, а також залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 28.05.2019 року її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його та позивача відсутності (а.с. 23). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був щоразу повідомленим належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику (а.с. 14). Надіслані на адресу відповідача судові виклики в судові засідання 28.05. та 13.06.2019 року відповідачу не вручено в зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання вказаної кореспонденції (а.с.20, 27). Інших причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 21.01.2017 року. Шлюб зареєстровано Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 25 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, суд вважає, що останню слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved