Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

С15 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 31 жовтня 2010 року відповідачка взяла у неї в борг грошові кошти в сумі 300 доларів США, що станом на 15 вересня 2015 року за офіційним курсом становить 6 585 грн., які зобовязалась повернути протягом трьох місяців, про що власноручно написала розписку. Однак, в установлений строк [PERSON] гроші не повернула. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 6 585 грн. заборгованості за договором позики, 2 930 грн. процентів, 499 грн. 20 коп.. судового збору та 500 грн. витрат за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила свої позовні вимоги, просила сягнути із відповідачки 6 585 грн. заборгованості за договором позики та судові витрати, а позовні вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості по відсоткам - залишити без розгляду. Відповідачка [PERSON] у судове засідання двічі не зявилася, хоча належним чином була сповіщена про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомила (а. с. 17-18, 21-22). Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-53 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з наявною в матеріалах справи розпискою від 31 жовтня 2010 року, [PERSON] зобовязалася віддати [PERSON] борг в сумі 300 доларів США протягом трьох місяців (а. с. 5). Доказів протилежного суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 499 грн. 20 коп. та витрат за надання правової допомоги в сумі 500 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями (а. с. 1, 8). Всього стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі 7 584 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved