Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції (далі по тексту - позивач, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль, Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON], Боржник), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON], Поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4038/74/32629 від 25.04.2006 року в сумі 29 964,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 809 687,36 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 16 671,89 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 450 496,47 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 16 671,89 доларів США, або 450 496,47 грн.; заборгованість за відсотками - 13 292, 87 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 359 190,89 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками - 13 238,06 доларів США або 357 709,86 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 квітня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, правонаступник якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4038/74/32629 про надання відповідачу кредит в сумі 30 000,00 доларів США строком на 120 місяців по 25 квітня 2016 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами. 10 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/4038/74/32629 від 25 квітня 2006 року, відповідно до умов якого, позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 25.04.2016 р. на рахунок, зазначений в п. 1.4. цього договору; позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне використання кредитних коштів кредитора та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. 25 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем 2 [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/4038/74/32629 від 25.04.2006 р., в повному обсязі цих зобов'язань. Відповідач 1 не виконує належним чином зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 березня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 29 964,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 809 687,36 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, [PERSON], третя особа: [PERSON] про розірвання договору поруки, посилаючись на те, що між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 25 квітня 2006 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язанням Боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/4038/74/32629 від 25 квітня 2006 року в повному обсязі цих зобов'язань. Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, унаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Так, 10 листопада 2006 року мала місце додаткова угода. Яка з ним як Поручителем не узгоджувалась, а це є підставою для розірвання договору. Крім того, на час укладення договору поруки він не був належно фінансово спроможний брати таку солідарну відповідальність. Банком ця обставина не з'ясовувалась. За станом здоров'я вже тоді був інвалідом, і це негативно вплинуло на сприйняття ним умов договору поруки. Враховуючі дані обставини, просив розірвати договір поруки № 014/4038/74/32629 від 25.04.2006 р. До суду з позовом звернулася третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що 28 серпня 1971 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Про існування боргових зобов'язань чоловіка перед банком та розгляд цивільної справи у суді вона дізналась у лютому 2016 року. Договір поруки суперечить цивільному та сімейному законодавству України, порушує її права як дружини та підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що вона згоди відповідачу 2 на укладання договору поруки не давала та з підстав ч. 2 ст. 65 СК України та ст.ст. 203, 208, 215 ЦК України просить визнати договір поруки від 25 квітня 2006 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] Під час розгляду справи представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» збільшенні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, у задоволені зустрічного позову та позову третьої особи, з самостійними вимогами щодо предмету спору просив відмовити, оскільки вони не містяться на вимогах Закону. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог первісного позову заперечував, просив відмовити у їх задоволені, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, позов третьої особи, з самостійними вимогами підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні третя особа [PERSON], яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору, проти первісного позову заперечувала, позовні вимоги зустрічного та позову третьої особи з самостійними вимогами підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] не з'явилась, повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 квітня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, правонаступник якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4038/74/32629 про надання відповідачу кредит в сумі 30 000,00 доларів США строком на 120 місяців по 25 квітня 2016 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами (т. І а.с. 7-11). 10 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/4038/74/32629 від 25 квітня 2006 року (т. І а.с. 12). Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 25.04.2016 р. на рахунок, зазначений в п. 1.4. цього договору; позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне використання кредитних коштів кредитора та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 25 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем 2 [PERSON] було укладено договір поруки (т. І а.с. 13). Відповідно до п. 1.2. договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/4038/74/32629 від 25.04.2006 р., в повному обсязі цих зобов'язань. Згідно п. 2.1. договору поруки сторонни договору визначили, що у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Відповідач 1 не виконує належним чином зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 березня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 29 964,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 809 687,36 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 16 671,89 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 450 496,47 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 16 671,89 доларів США, або 450 496,47 грн.; заборгованість за відсотками - 13 292, 87 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 359 190,89 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками - 13 238,06 доларів США або 357 709,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (т. І а.с. 220 - 223). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, зокрема здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 30 000,00 доларів США. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Свої зобов'язання за кредитним договором у визначений у ньому строк відповідач 1 не виконав, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував залишок заборгованості по кредиту та проценти за користування ним. В матеріалах справи є претензія від 30.12.2010 року, яка відповідачами була отримана (т. І а.с. 19-20, 21). У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідачів, тому позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] то слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Посилання [PERSON] на зміну курсу валют суд не приймає до уваги, оскільки з умовами договору сторони були ознайомлені. Крім того, укладення додаткової угоди до кредитного договору між позичальником та кредитором, не може бути підставою для розірвання договору поруки, оскільки додатковою угодою не вносились зміни до кредитного договору, які б збільшували обсяг відповідальності поручителя. Будь-якими належними та допустимими доказами, позивачем не доведено в силу вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України. Також, чинним законодавством не передбачено, як підставу розірвання договору відсутність згоди одного із подружжя. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про розірвання договору поруки. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, у задоволені не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч. 2 ст. 65 Сімейного Кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може буди визнаний судом недійсним. В даному позові відсутнє жодне посилання на норму закону, внаслідок якого можливо було б визнавати його недійсним. Поряд зі ст. 3 Цивільного кодексу України, яка однією з засад цивільного законодавства визначає свободу договору, тобто можливість укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд, ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним спірний правочин всім цим нормам повністю відповідає, тобто підстави визнавати його недійсним, відсутні. На підставі ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї. Згідно ч. 1. Ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, оскільки договір поруки укладено [PERSON] не в інтересах сім'ї, він не породжує для його дружини [PERSON] ніяких обов'язків за зобов'язаннями її чоловіка за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а за його зобов'язаннями за цим договором стягнення може бути накладено лише на особисте майно [PERSON] і на частку у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], яка виділена йому в натурі. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України № 6 -88цс12 від 12 вересня 2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності вислухавши осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції підлягає задовольню. У задоволені зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved