Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач з 17 липня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім. Протягом останнього року стосунки між ними погіршилися, зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, стали частими конфлікти з його ініціативи, а також відповідач вчиняє шодо неї фізичне насильство.Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище набуте у шлюбі. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Заперечувала щодо надання cтроку для примирення, оскільки відповідач вчиняє щодо неї фізичне насильство. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання . Фактичні обставини справи, встановлені судом . Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 17 липня 1999 року [PERSON] та [PERSON] у Бабухівській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №9. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Підтвердженням даного факту є свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. В статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Заслухавши думку позивача, яка просила не надавати строк для примирення, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняв шодо неї фізичне насильство, а також те, що між сторонами відсутні будь-які шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме моральним засадам суспільства. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони сімейні стосунки не підтримують, малолітніх дітей не мають, не бажають примиритеся, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, врахувавши думку позивача, суд після розірвання шлюбу залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище.

Outcome: approved