Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1989 році вона за місцем роботи від Машівської держсортостанції, де вона працювала різноробочою, разом зі своєю сім`єю отримала в найм житловий будинок в [ADDRESS] . Дана організація входила до Полтавського обласного державного центру експертизи насіння і садивного матеріалу, але з 04.05.2012 року підприємство перебуває у стані припинення. За умовами договору, наймач повинна були звільнити будинок в тижневий строк в разі звільнення з роботи, але після звільнення з роботи у 2008 році позивач продовжила проживати у наданому житлі по цей час. Отже, позивачка з чоловіком проживає у цьому будинку з 1989 року, в 1991 році у них народилася донька, а у 2009 року онука, і ніхто не заперечував проти їхнього проживання у цьому будинку. В той, час у 2008 році підприємство готувало документи на приватизацію житла позивачкою та членами її сім`ї, але у зв`язку зі звільненням її з роботи приватизація не була завершена. Земельна ділянка також перебуває у її користуванні. У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок А-1 загальною площею 63, 5 кв.м., сарай, ворота огорожі, огорожу, колонку питну, що розташовані в [ADDRESS] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 20.10.2021р. за ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження (а.с.25). На підстав ухвали від 16.11.2021р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.38). Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач направив відзив на позов в якому проти позову не заперечує та просить розглядати справу без його участі (а.с.31). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що за договором від 09.03.1989р. Машівська держсортостанція здала в найм робочій [PERSON] жилий дім. Квартиронаймач у разі звільнення з роботи з будь-яких причини зобов`язаний в тижневий строк звільнити житло (а.с.4). 21.10.2008р. за № 378 начальником Держекспертцентру до Полтавського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Полтавської області було направлено лист з проханням розглянути заяву про приватизацію від [PERSON] , яка працює в Полтавському держекспертцентрі та проживає в будинку по [ADDRESS] , який перебуває на балансі підприємства, з проханням оформити передачу в спільну часткову власність (а.с.5). Згідно довідок Новотагамлицького старостинського округу виконкому Машівської селищної ради № 345, 346 від 28.07.2021р. та № 410 від 16.09.2021р. позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] спільно з чоловіком [PERSON] , а також донькою, [PERSON] , 1991 р.н. і онуком [PERSON] , 2009 р.н. Земельна ділянка комунальної власності була передана в користування позивачу у 1989 році з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0, 25 га. Житловий будинок на балансі не знаходиться (а.с.6-8). 06.08.2021р. виготовлено технічний паспорт на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.10-15) і згідно довідки № 10143 від 31.08.2021р. ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» реєстрація права власності на вказаний будинок станом на 31.12.2021р. не проводилась (а.с.9). Як видно з акту депутата селищної ради та сусідів від 28.07.2021р., позивач [PERSON] з 1989 року проживає в будинку по [ADDRESS] , який надав Машівський госсортоучасток, а земельна ділянка передана в користування, у зв`язку з отриманням будинку (а.с.160. Мотиви суду У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344\~ЦК України позивач посилається на те, що вона зареєстрована та фактично проживає у спірному житлі, утримує його та відкрито й добросовісно користується ним. Представник позивача також указував, що юридична особа, якій належав будинок припинила свою діяльність, вказаний будинок не прийнято до комунальної власності, а тому позивач позбавлена можливості у встановленому законом порядку оформити право власності на житло. Відповідно до статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344\~ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Таким чином, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. З матеріалів справи вбачається, що позивач завжди знала, що власником будинку в якому вона проживає, був Полтавський обласний державний центр експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Полтавської області, який передав вказаний будинок їй в найм на підставі договору оренди. За таких обставин, враховуючи, що позивач не набула право власності на спірне житлове приміщення, натомість набула право користування вказаним житлом і це право ніким не оспорюється, позивач завжди знала хто є власником майна, оскільки це майно було передано їй за договором оренди, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, а відтак суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір розподілу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed