Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], 22.06.2009р.н., щомісячно у твердій грошовій сумі 3500 грн, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу відповідач коштів на утримання доньки не надає, хоча може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідачем відзив не подано. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, однак представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позові підтримує та просить його задовольнити (а.с.18). Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.19). Процесуальні дії у справі. 19.06.2018 та 16.07.2018 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.8, 9). Ухвалою від 10.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.10.2018 о 15 год 00 хв (а.с.12-13). Ухвалою судового засідання від 16.10.2018 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зважаючи на думку учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та обєктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, зясувавши всі фактичні обставини, що обґрунтовують вимоги (заперечення) учасників справи, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 09.12.2013р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.12.2013 (серія І-СГ №389222) (а.с.4). Рішенням Стрийського міського суду Львівської області від 29.08.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). З довідки ВК Подорожненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 10.04.2018 вбачається, що донька позивача [PERSON], 09.12.2013р.н., проживає разом з матірю. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли через невиконання відповідачем (батьком) обовязку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Також, до спірних правовідносин судом застосовано норми статей 55, частини 1 ст. 182 Сімейного кодексу України (обовязок подружжя турбуватися про сімю; обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів) та статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (право на достатній життєвий рівень; дитина і сімя; права, обовязки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини). Крім цього, суд, зважаючи на статтю 9 Конституції України, статтю 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV) та статтю 10 ЦПК України, застосував до спірних правовідносин положення статей 3, 6, 18, 27 Конвенції про права дитини (прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року) та статтю 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (відкрита для підписання 4 листопада 1950 року, набула чинності 3 вересня 1953, ратифікована Україною 17.07.1997р.). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг субєктивних прав та юридичних обовязків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд враховує розяснення, викладені в пункті 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі належним чином обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася донька [PERSON], 09.12.2013р.н., яка проживає разом з позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дитини, хоча зобовязаний її утримувати. Суд зазначає, що обовязок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, а також зважаючи на визнання відповідачем позову, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави в розмірі ставки, яка встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову. На підставі статей 55, 180, 182, 183 СК України, статей та

Outcome: approved