Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у рахунок компенсації оплати послуг по утриманню нерухомого майна. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01 квітня 2008 року з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають двоє доньок, [INFO] та [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2003 року відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2013 року відповідачу на праві власності належить і земельна ділянка [ADDRESS] (спільна часткова власність, розмір частки 32/100). З відповідачем вони разом не проживають з 2015 року. Останній без реєстрації фактично мешкає по [ADDRESS] . Вона з малолітньою донькою проживають у квартирі, власником якої є відповідач і самостійно несе витрати по утриманню цієї квартири, а [PERSON] ухиляється від сплати всіх комунальних платежів. Їх повнолітня донька живе в м. Києві. Відповідач зобов`язаний нести витрати по утриманню будинку і прибудинкової території та, зокрема, квартири, яка є його приватною власністю, а також сплачувати житлово-комунальні послуги, але добровільно цього не робить. За період з червня 2016 року по 01 лютого 2019 року вона понесла витрати по утриманню квартири відповідача в сумі 30166,34 грн., а 50% від зазначеної суми становить 15083,17 грн., тому просить стягнути з відповідача на її користь зазначені кошти. Крім того, позивач у зв`язку з необхідністю подання даного позову до суду, з метою захисту своїх прав змушена була звернутись за професійною правничої допомогою до адвоката Цимбала В.І., з яким 18 лютого 2019 року уклала договір про надання правничої допомоги і якому цього ж дня сплатила гонорар в розмірі 3500 грн. До послуг адвоката також входять і витрати щодо його участі у судових засіданнях в якості представника позивача - 700 грн. (350 грн. за 2 год.). Тому, просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4200 грн. (3500 + 700) та суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. 12 червня 2019 року позивач подала до Роменського міськрайонного суду Сумської області заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши про те, що з моменту подання нею позову пройшов час, вона продовжує нести витрати по утриманню вищевказаної квартири, які складаються з оплачених нею послуг з газопостачання, електроенергії та вивозу сміття в сумі 10112,03 грн. 50% від цієї суми становить 5056,02 грн. А тому, з урахуванням суми, яку вона просила суд стягнути з відповідача на свою користь у позові, з яким вона звернулась до Роменського міськрайонного суду 26 лютого 2019 року (15083,17 грн.) загальна сума понесених нею витрат, що підлягає стягненню з відповідача на її користь становить на даний час - 20139,18 грн. 16 квітня 2019 року відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до ст. 1 та п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та з позовної заяви вбачається, що споживачем послуг є лише позивач, а він проживає за іншою адресою, тому комунальними послугами не користується. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМ України 08.10.1992 року №572, п. 18 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають у квартирі позивача несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Також у відзиві на позов відповідач звернув увагу суду на те, що всі докази (квитанції по сплаті комунальних послуг) надані позивачкою, свідчать про те, що саме він оплачує комунальні послуги, а не [PERSON] Квитанцію від 19.10.2018 року за електропостачання оплатила [PERSON] і ця квитанція не стосується його квартири. Квитанції від 30.01.2018 року, 26.03.2018 року, 17.08.2018 року за вивіз сміття оплачувала позивачка, шість квитанцій по оплаті за газ від 19.10.2018 року, три квитанції по оплаті за газ від 03.12.2012 року та квитанція від 03.12.2018 року за вивіз сміття оплачені не позивачкою, а [PERSON] яка не залучена до участі у справі в якості третьої особи. З наданих квитанцій вбачається, що позивачка сплатила лише 75 грн. 84 коп., а третя особа не заявляє самостійних вимог до нього. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини та доводи, викладені відповідачем у відзиві на позов. Суду пояснив, що жоден з наданих позивачем доказів не підтверджує той факт, що саме позивачка несе витрати по утриманню майна, що належить відповідачу. З квитанцій вбачається, що саме відповідач оплачує житлово-комунальні послуги. У своєму позові позивач посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.11.2013 по справі №6-29503СВ13, в якій зазначено учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім, а не у власника перед цими людьми. Тобто, законодавством не передбачено, щоб власник надав житло і платив людям які цим житлом користуються з його дозволу. Відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі послуг несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Фактично, відповідно до тих матеріальних норм, на які посилається сам позивач, цей позов не підлягає задоволенню. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 06 березня 2019 року судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначення підготовчого засідання на 02 квітня 2019 року на 09 год. 50 хв.(а.с.45). 19 липня 2019 року судом закінчено підготовче провадження по справі, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.94). 16 квітня 2019 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності. В даному клопотання відповідач також зазначив,що позов не визнає (а.с.61). 30 жовтня 2019 позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі (а.с. 121). 16 грудня 2019 року представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити за наявними матеріалами справи (а.с.136). Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 17.05.1999 Роменським МРВ УМВС України в Сумській області [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.8-9). 01 квітня 2008 року позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області 07.10.2014 року (а.с.10). Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що стверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Роменським МВ УДМС України в Сумській області (а.с.11) та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.2007 (а.с.12). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзею О.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 3366, Витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно номер 1246448 від 14.08.2003 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 36929141 від 28.04.2015 відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 13, 14, 15). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (дублікату) індексний номер 8831444 від 03.09.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 36043463 від 07.04.2015 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка [ADDRESS] (спільна часткова власність, розмір частки 32/100) (а.с.16, 17). Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 11.05.199 [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.18-19). З довідки виконавчого комітету Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області № 98 від 23.01.2019 року вбачається, що [PERSON] без реєстрації проживає по [ADDRESS] (а.с.21). Згідно даних, що містяться в реєстрі територіальної громади відділу реєстру територіальної громади Управління адміністративних послуг Роменської міської ради [PERSON] . значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.44). Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Есканда» 04.12.2018 року [PERSON] працює водієм і отримує заробітну плату, загальна сума доходу за період з червня 2018 року по листопад 2018 року без урахування аліментів становить 11143 грн. 15 коп. (а.с.20). 05 листопада 2018 року позивач на адресу місця фактичного проживання відповідача направляла претензію, в якій пропонувала йому добровільно в строк до 20 листопада 2018 року оплатити 50 % понесених нею витрат з утримання належної йому на праві власності квартири та проведенню в ній поточного ремонту (а.с.22). Квитанції (дублікати чеків), що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання та вивозу сміття щодо квартири [ADDRESS] . Платник у квитанціях [PERSON] (а.с.23-36 за період з 2016 року по грудень 2018 року, а.с.82-84 за січень, лютий, березень, квітень 2019 року). Згідно дублікату квитанції від 03.12.2018 [PERSON] оплатила послуги вивозу сміття в сумі 56,03 грн. (а.с.36). При збільшенні позовних вимог позивачем до позову були додані квитанції на підтвердження оплати послуг з електропостачання, газопостачання та вивозу сміття, платником указаних послуг вказана [PERSON] (а.с.81-84) Згідно квитанції від 31.01.2018 оплату послуги з вивозу сміття в сумі 9,75 грн. та згідно квитанції від 26.03.2018 в сумі 10 грн., від 17.08.2018 в сумі 56,09 грн. здійснено [PERSON] (зворот а.с.30, а.с.31, а.с.34). Відповідно до квитанції № 0.0.921819462.1 20.12.2017 року була проведена абонплата за послугу [NUMBER], отримувач коштів Укртелеком на суму 141,56 грн. (а.с.25). З дублікатів чеків від 19.10.2018 вбачається, що послуги з газопостачання в сумі 745 грн., 192,41 грн., 1497,76 грн, 861,25 грн. 173,95 грн., 285,28 грн., 236,57 грн. та від 03.12.2018 в сумі 1377, 38 грн., в сумі 303,36 грн. оплатила [PERSON] (а.с.30, а.с.32, зворот а.с.32, зворот а.с.34, зворот а.с.35, а.с.36) . Суд критично оцінює вказані вище докази, оскільки вони не можуть належно підтвердити, що оплату послуг з вивозу сміття та інших комунальних послуг здійснила саме позивач. Квитанція (дублікат чеку) № 0.0.1022615424.1 дата оплати 26.04.2018 року свідчить про оплату послуг в сумі 18 грн. за електропостачання, наданих за адресою [ADDRESS] (зворот а.с.32). З досліджених матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли відносини з приводу утримання майна, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Норми права, застосовані судом: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч.1 ст. 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 13 Конституції України та ч.4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Нормами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Відповідно до п.п. 5 та 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини з статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зазначені норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» введені в дію з 10.06.2018. На час виникнення правовідносин, тобто з червня 2016 року діяв ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року згідно ст. 13 якого залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможості несучих елементів конструкцій тощо). Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. П. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі відмови в задоволенні позову - на позивача. Мотиви суду. З проаналізованих вище норм Законів України «Про житлово-комунальні послуги», діючих на час існування правовідносин сторін суд дійшов висновку, що позивач фактично висуває вимогу про стягнення Ѕ витрат на комунальні послуги: газопостачання, електроенергію, поводження з побутовими відходами, які зазначеними вище нормами права не віднесені до послуг з утримання майна. Як визнали сторони, та вбачається з матеріалів справи відповідач хоч і є власником квартири [ADDRESS] , але фактично проживає в [ADDRESS] . Звертаючись з позовом до суду [PERSON] фактично просить суд стягнути з відповідача Ѕ частину витрат, понесених нею по оплаті житлово-комунальних послуг, які особисто вона і споживає. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , але в ній не проживає, а тому, відповідно, житлово-комунальними послугами, половину від вартості яких [PERSON] просить суд стягнути з нього, не користується. Як власник квартири, що не проживає в ній, останній не здійснював би оплату ні за електропостачання, ні за послуги з газопостачання у вказаному позивачем розмірі, оскільки ці послуги нараховуються на підставі облікових даних лічильників. Нормами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат по утриманню майна належать витрати, пов`язані з його зберіганням, ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Зазначені позивачем послуги (електропостачання, газопостачання, вивіз сміття, послуги по оплаті Інтернет зв`язку), не є послугами по утриманню майна, які позивач повинен нести, як власник цього майна, а є саме житлово-комунальними послугами, які отримує позивач, як безпосередній споживач цих послуг. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до обов`язків споживачів комунальних послуг віднесено своєчасну оплату за спожиті комунальні послуги, а тому [PERSON] , як безпосередній споживач комунальних послуг і повинна здійснювати їх оплату у повному обсязі. Крім того, з наданих позивачем на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг квитанцій (дублікатів чеків), не вбачається, що саме позивач [PERSON] ці послуги оплачувала, адже в більшості квитанцій (дублікатів чеків) платником послуг зазначений саме [PERSON] . Відповідач у своєму відзиві на позов вказує на те, що фактично його реєстрація і право власності на вказану вище квартиру впливає лише на оплату послуг з вивозу сміття, які нараховуються відповідно на кожну зареєстровану особу, але суд не має можливості задовольнити позовні вимоги в частині стягнення коштів у відшкодування цих послуг. Так у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі житлово-комунальних послуг несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а у належній відповідачу квартирі, як зазначає позивач, зареєстрована ще й повнолітня донька сторін. Крім того, позивачем взагалі не додано до позову довідки про всіх зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] , внаслідок чого суд позбавлений можливості у відповідності з нормами чинного законодавства здійснити вірний розрахунок. Отже, з урахуванням вказаного вище, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши усі наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та даючи їм оцінку, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: dismissed