Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «Селидіввугілля», про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, визнання незаконним, скасування акту розслідування нещасного випадку та зобов'язання вчинити дії - відмовлено в повному обсязі. З зазначеним рішенням не погодився позивач, приніс апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідальність висновків суду обставинам справи . В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з позивачкою під час перебування на робочому місці, на території підприємства під час виконання потерпілим трудових обов'язків, що відповідно до вимог п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» дає підстави визнати нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом та скласти акт за формою Н-1. Крім того, суд помилково дійшов висновку, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма №1093 від 27 жовтня 2015 року ( а.с.79) . Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма № 1094 від 27 жовтня 2015 року (а.с.80). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує акт за формою Н-5 виданий відповідачем, на час розгляду справи в суді, згідно припису Держгірпромнагляду, триває розслідування нещасного випадку, що стався 12.08.2014 року з позивачкою, остаточне рішення не прийнято, дії Держгірпромнагляду щодо видання припису відносно нещасного випадку позивача не оскаржуються , тому суд вважає, що звернення [PERSON] до суду з зазначеним позовом є передчасним. Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала дільничним гірничим нормувальником відділу праці та заробітної плати ВП «Шахта Росія» ДП «Селидівугілля». Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 24.03.2014 року, відповідачем за участю комісії в період з 02.03.2015 року по 24.03.2015 року було проведено розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з позивачкою та було встановлено, що 12.08.2014 року о 07 годин 30 хвилин [PERSON], працюючи дільничним гірничим нормувальником, прибула на робоче місце у відділ праці та заробітної плати ВП «Шахта Росія» ДП «Селидівугілля», переодягнувшись у спец одяг направилася до лампової отримувати світильник та саморятівник для спуску в шахту. Однак о 08 годин 15 хвилин, знаходячись у приміщенні лампової, відчула раптове погіршення стану здоров'я, та повідомила про це начальника відділу праці та заробітної плати [PERSON] Після чого, [PERSON] та [PERSON] направилися до медичного пункту, де позивачки була надана первинна медична допомога та видано направлення до Новогродівської лікарні. На підставі пояснень свідка [PERSON], запису в журналі амбулаторних звернень медичного пункту ВП «Шахта Росія» та лікарняного листа , комісією було зроблено висновок, що даний випадок погіршення стану здоров'я [PERSON] не пов'язаний з виробництвом і не підлягає обліку. Згідно листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №50-Б-11 від 14.04.2015 року на звернення позивача від 27.03.2015 року щодо надання направлення до Київської клініки профзахворювань, фондом було повідомлено, що проходження МСЕК можливо лише за наявності акту про нещасний випадок на виробництві, який у позивача [PERSON] відсутній. Відповідно до припису західної державної регіональної гірничотехнічної інспекції у вугільній промисловості територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №022/3-04/3 від 25 травня 2015 року було запропоновано провести повторне розслідування нещасного випадку 12.08.2014 року, що стався з [PERSON] на ВП «Шахта Росія» ДП «Селидіввугілля», визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5) (у розі визнання його таким, що пов'язаний з виробництвом), встановити причини нещасного випадку, осіб, дії або бездіяльність, яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо оформлення актів, привести їх у відповідність з вимогам: Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Згідно наказу ДП «Селидіввугілля» № 94 від 26.05.2015 року, створено комісію щодо проведення додаткового розслідування нещасного випадку який стався з [PERSON] 12.08.2014 року у ВП «Шахта Росія» ДП «Селидіввугілля». Згідно листа ДП «Селидіввугілля» №3/664 від 03.06.2015 року [PERSON] було направлене повідомлення щодо проведення додаткового розслідування нещасного випадку який ставня з позивачем 12.08.2014 року. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 171 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначена та регулюються Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, яка набрала чинності 01 січня 2012 року, тобто вищезазначений Порядок був діючим на час нещасного випадку що стався з [PERSON] серпня 2015 року . Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються КЗпП України, Законом України «Про охорону праці» та Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок). Відповідно до п.7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. Пунктом 10 Порядку, передбачено, що роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку), зобов'язаний: 1) протягом однієї години передати з використанням засобів зв'язку та протягом доби на паперовому носії повідомлення про нещасний випадок згідно з додатком 2: Фондові за місцезнаходженням підприємства, на якому стався нещасний випадок; керівникові первинної організації профспілки незалежно від членства потерпілого в профспілці (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - керівникові профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноваженій найманими працівниками особі з питань охорони праці); керівникові підприємства, де працює потерпілий, якщо потерпілий є працівником іншого підприємства; органові державного пожежного нагляду за місцезнаходженням підприємства у разі настання нещасного випадку внаслідок пожежі; закладові державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння); 2) протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. Згідно до п.11 Порядку, до складу комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), представник Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник первинної профспілки (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці), а також представник підприємства, інші особи. До складу комісії не може входити безпосередній керівник робіт. Потерпілий або уповноважена ним особа, яка представляє його інтереси, не входить до складу комісії, але має право брати участь у її засіданнях, вносити пропозиції, подавати документи щодо нещасного випадку, давати відповідні пояснення, в тому числі викладати в усній і письмовій формі особисту думку щодо обставин і причин настання нещасного випадку та одержувати від голови комісії інформацію про хід проведення розслідування. Голова комісії зобов'язаний письмово поінформувати потерпілого або уповноважену ним особу, яка представляє його інтереси, про його або її права і з початку роботи комісії запросити до співпраці. Члени комісії мають право одержувати усні чи письмові пояснення щодо нещасного випадку та проводити опитування роботодавця, посадових осіб, інших працівників підприємства, у тому числі потерпілого, та опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, робити необхідні запити, пов'язані з проведенням розслідування. Відповідно до п.14 Порядку, комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою та всіма членами комісії. У разі незгоди із змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою Н-5 як його невід'ємну частину. У разі коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5. Підпунктом 18 п.15 Порядку, визначено, що раптове погіршення стану здоров'я потерпілого або його смерті під час виконання трудових (посадових) обов'язків внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком**, або якщо потерпілий не пройшов обов'язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку є обставиною, за якою нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1. Вимогами ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 12 серпня 2015 року на відокремленому підрозділі «Шахта «Росія» ДП «Селидоввугілля» 24 березня 2015 року по формі Н-5, визнати нещасний випадок , таким, що пов'язаний з виробництвом, зобов'язати підприємство провести розслідування нещасного випадку, який стався з позивачкою 12.08.2014 року під час виконання нею трудових обов'язків, про що скласти акт за формою Н-1 Враховуючи, що предмет заявлених позовних вимог переважним чином стосується прав та обов'язків комісії розслідування нещасного випадку, яка є колегіальним органом та складається з голови та членів комісії, які є посадовими особами та представниками органів, закладів та установ, які участь у розгляді справи не приймали, апеляційний суд позбавлений можливості у повній мірі з'ясувати всі обставини справи. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст.33 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новогродівці та інші органи представники яких повинні входити до складу комісії відповідно до п.11 Порядку і цими діями обмежив їх у правах, встановлених ст.31 ЦПК України, порушивши принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, а суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень, не має права залучити таких осіб до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі. Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Outcome: partial