Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07.09.1997 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому [INFO] народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що впродовж останнього року сторони спільно не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Спроби примирення не дали позитивних результатів. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати, малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, про його час та місце повідомлений належним чином, 21.11.2019 року подав письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності, терміну на примирення не надавати, оскільки це суперечить його інтересам (а. с. 26). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання нею судових повісток-викликів (а. с. 17, 21, 31). Відповідач не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно, сторони одружилися 07.09.1997 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 322 (а. с. 8). Відповідно до копій свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд вважає, що їх слід надалі залишити проживати з відповідачем. За таких обставин шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved