Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), у якому просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що відповідач не проявляв до неї уваги, часто йшов жити до своїх батьків, не допомагав по господарству, на її зауваження не реагував. Згодом перестав підтримувати сімейний затишок, перестав звертати увагу на неї та на дитину, почав вчиняти скандали та безпідставно ображати її матір. З жовтня 2019 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства та не спілкуються. Усі її намагання зберегти сім`ю були невдалими, проживання з відповідачем стало неможливим. У них немає нічого спільного, крім дитини, різні погляди на життя, різні інтереси. Їх шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим. Сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.23), в обґрунтування якого покликаючись на те, що не погоджується з обставинами справи, які були заявлені у позовній заяві, не має наміру розлучатися, хоче і надалі вести спільне господарство з дружиною та виховувати малолітнього сина. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю та просять суд його задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали повністю, згідні на розірвання шлюбу. Заяв, клопотань учасниками справи не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18-19). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.02.2019 у Калуському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №35. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 08.02.2019 серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження від 01.07.2019 батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.10). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності у сторін малолітньої дитини, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі - СК України). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають разом та не підтримують жодних стосунків. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов, про що сторони ствердили у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 840 грн 80 коп підлягає стягненню з відповідача на її користь. З огляду на відсутність у позовній заяві аргументів щодо наявності між сторонами спору з приводу визначення місця проживання їхньої дитини, а також відсутність доказів на підтвердження наявності цієї обставини, суд не розглядає викладене у прохальній частині позовної заяви прохання позивачки про залишення проживати з нею їхнього сина [PERSON] як позовну вимогу. На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved