Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 22606,24 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору надано споживчий кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до даного договору відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, комісією та іншими витратами згідно Умов та правил надання банківських послуг. Однак відповідач своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не дотримався, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 21 грудня 2014 року становить 22606,24 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. В письмових поясненнях зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір у письмовій формі. Підтвердженням укладення договору є заява позичальника, підписана відповідачем 18.01.2008 року, в якій зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку. Посилається на п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Оскільки відповідачем не було подано письмової заяви позивачу про розірвання договору та погашення заборгованості, а тому договір є обов'язковий до виконання. Вважає також, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Тому вважає, що строки позовної давності не пропущено. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на позов, в яких зазначає, що договір є припиненим оскільки судовим наказом, виданим Сихівським районним судом м.Львова від 04.12.2008 року вказана кінцева сума заборгованості, тобто позивач достроково звернувся з вимогою щодо сплати кредиту. При користуванні платіжною картою кредит надається з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначається щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Строк виданої йому позивачем картки закінчився 31.03.2009 року, а позовна заява подана 26.01.2015 року, тобто після спливу трирічної позовної давності, яку слід рахувати після спливу встановленого у карточці кінцевого строку повного погашення кредиту. Просить в задоволенні позову відмовити. Згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що 18.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зобов'язувалося надати відповідачу споживчий кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язувався повернути кредит в порядку та на умовах, визначених договором, сплачувати проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання згідно договору. Судом встановлено, що позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу [PERSON] кредитні кошти. З наданих суду документів вбачається, що відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконав допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, а згідно розрахунку станом на 21 грудня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 22606,24 грн., з них 2842грн. - заборгованість за кредитом, 13533,35грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 8328,50грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 21053,56грн. - різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1052,68грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п.3.1.1, 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH). Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України в постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як встановлено судом, дія картки закінчилась 31.03.2009 року, до суду Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося лише 26 січня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про пропущення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» строку позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.01.2008 року з [PERSON] без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі ст.ст.256, 257, 258, 261, 267, 525, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed