Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що жиловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в м.Коломиї, по вул. Закарпатській, 20, належали на праві власності батьку позивачки [PERSON]. Останньому рішенням виконкому Коломийської міської ради №67 від 23.02.1966 року відведено земельну ділянку площею 600 кв.м. під будівництво вказаного будинку та нотаріусом Коломийської нотаріальної контори 10.03.1966 року посвідчено договір про виділення в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Будівництво вказаного будинку прийнято в експлуатацію, що стверджується актом про закінчення забудови, який затверджено рішенням виконкому Коломийської міської ради від 30.12.1994 року. 09.12.1995 року [PERSON] помер. Не дивлячись на те, що будинок здано в експлуатацію, рішенням виконкому визнано за батьком позивачки право власності, Коломийським МБТІ державну реєстрацію цього права не проведено. Позивачка, прийнявши спадщину, як спадкоємець за заповітом після смерті батька, звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, отримала відмову у видачі вказаного свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок та відсутністю реєстрації цього права. Крім позивачки, спадкоємцем першої черги за законом є мати позивачки [PERSON] (відповідачка), однак, вона заповітом позбавлена права спадкування, а також не претендує на спадкове майно. В заповіті [PERSON] літню кухню заповідав брату позивачки [PERSON], однак, останній 22.01.2004 року помер, так і не реалізувавши своє право. Крім того, літня кухня - це господарська будівля, а відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування головної речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, а приналежність слідує за головною річчю. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на вищевказані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 22.04.2016 року вона звернулася до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, 22.04.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання вищевказаних учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася 30.09.1960 року в м.Коломиї Івано-Франківської області. Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7 ). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 18.04.1981 року Коломийським міським відділом ЗАГС Івано-Франківської області, позивачка змінила своє прізвище з Бартловська на Грінка, уклавши 18.04.1981 року шлюб з [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до рішення виконкому Коломийської міської ради № 67 від 23.02.1966 року батьку позивачки відведено земельну ділянку площею 600, кв.м. в м.Коломиї, по вул. Ланчинській, 29 «а», для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с.11). Договором про виділення в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченим 10.03.1966 року нотаріусом Коломийської нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1040, стверджується, що на підставі рішення виконкому міської ради № 67 від 23.02.1966 року [PERSON] є забудівником вищевказаної земельної ділянки (а.с. 14, 15). Згідно з актом про закінчення забудови індивідуальної садиби [PERSON] від 22.11.1994 року, затвердженого рішенням виконкому вищевказаної ради №342 від 30.12.1994 року, забудова земельної ділянки, розпочата в 1966 році, закінчена в 1985 році, затверджено акти приймання та введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та визнано право власності за батьком позивачки на спірний житловий будинок (а.с. 12, 13). Згідно із заповітом, посвідченим 24.10.1994 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №Д-1734, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з належними господарськими будівлями, що в м.Коломиї, по вул. Закарпатська 20, своїй дочці [PERSON], тобто позивачці, а літню кухню за вказаною адресою - своєму синові [PERSON] (а.с.9). Згідно з даними свідоцтв про смерть серій І-НМ №288379 та 1-НМ №159156, виданих відповідно 11.12.1995 року та 23.01.2004 року, батько позивачки [PERSON] помер 09.12.1995 року, а її брат [PERSON] 22.01.2004 року в м.Коломиї Івано-Франківської області (а.с. 5, 6). Судом встановлено, що відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ, виданої 09.06.2015 року за №53143, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на спірний будинок не зареєстровано (а.с.10). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданим ОКП «Коломийське МБТІ» 14.06.2015 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні літера Б, гаражу літера В, сараю літера Г, вбиральні - літера Ж, огорожі - «№1-3», криниці - №5 (1/2), відмостки - І ( а.с. 17-20). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 22.12.2015 року, вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спірний житловий будинок, та відсутністю державної реєстрації такого права спадкодавця (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на спірний житловий будинок, оскільки іншим чином набути дане право позивачка, яка у встановленому законом порядку прийняла цю спадщину, не має можливості. На підставі наведеного, ст.ст.346, 392, 1268 ЦК України, та,

Outcome: approved