Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.04.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, в якій просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 400 000 грн., у зв`язку зі смерті її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, та понесені її витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн.. Вказує, що її чоловік, [PERSON] , [INFO] , працював машиністом бурового верстату на ПАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 22.10.1986 о 05-40 год., під час виконання робіт бурових робіт у Ганнівському кар`єрі комбінату стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень у вигляді перелому костей тазу, розмноження м`яких тканин тазу, травматичний шок 3-4 ступеню та 30.10.1985 помер. Нещасний випадок стався 22.10.1985 в зміні з 00-00 год. за нарядом начальника бурової дільниці Ганнівсього кар`єру [PERSON] , виданого через гірничого майстра [PERSON] машиніст верстату СБШ-250 [PERSON] і помічник машиніста бурового верстату [PERSON] виконували буріння свердловин верстатом СБШ-250 №4 на майданчику горизонту +45 метри кар`єру в маркшейдерських осях 25-28 згідно проекту буріння № 140 . Закінчивши буріння однієї з свердловин, [PERSON] став переміщувати верстат у намічену точку для буріння наступної свердловини. Переміщуючи верстат з вертикальним положенням щогли [PERSON] , в порушення параграфу 52 «Єдиних правил з безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом» не закріпив бурову штангу в плашках на столі згвинчування штанг і вона утримувалась в вертикальному положенні лише різьбовим з`єднанням зі шпинделем. При переміщенні верстату зруйнувалася одна ланка гусеничної стрічки (трак) і виникла необхідність його заміни. Машиніст верстату [PERSON] і його помічник [PERSON] , в порушення параграфу 64 «Інструкції з техніки безпеки і технічної експлуатації для машиністів і помічників машиністів верстатів шарошечного буріння» приступив до зміни ланки гусеничної стрічки, не закріпивши штангу плашками. Знаходячись під вхідним отвором для бурового снаряду, [PERSON] і [PERSON] не впорались зі заміною гусеничної стрічки і поклали на допомогу машиніста бурового верстату СБШ-250 №2 [PERSON] , який виконував буріння свердловин на цьому є майданчику. Прибувши до верстату № 4 , [PERSON] , лежачи на землі лицем до лівої сторони гусеничної стрічки верстату, а ногами під столом згвинчування бурового снаряду, намагався встати з`єднувальний металевий палець в отворі гусеничної стрічки. [PERSON] в цей час виконував фрикційні рухи рухомим механізмом верстату для суміщення отвору гусеничної стрічки з метою вводу кріпильного пальцю. В результаті фрикційних рухів верстату незакріплена в нижній частині штанга розкручувалась, зірвалась з різьби і впала зі шпинделя. Під час свого падіння штанга нижнім кінцем нанесла удар в область тазу [PERSON] , спричинивши йому перелом тазостегнової кістки та розмноження м`яких тканин. Відповідно до Акту №54/х від 30.10.1985 про нещасний випадок на виробництві, причинами нещасного випадку на виробництві стали: порушення правил і інструкцій з техніки безпеки при переміщенні верстату і усунені раптово виниклої несправності в його ходовій частині; незадовільне керівництво і нагляд за дотриманням робітниками правил техніки безпеки і належної трудової дисципліни. Внаслідок смерті її чоловіка, вона втратила рідну, близьку людину, з якою прожила щасливі сім років, батька її малолітніх дітей, опору та підтримку їх сім`ї. Крім того, завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона отримала сильне нервове потрясіння коли дізналась про смерть чоловіка, шок, протягом довгих років не могла змиритися з тим, що сталося, перебувала в пригніченому стані. Усі її надії, сподівання, мрії на щасливе сімейне життя виявилися марними та недосяжними. Піклування, виховання дітей повністю лягло на її плечі. На час смерті чоловіка вона не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дочкою. [PERSON] , [INFO] , якій на момент смерті її батька було лише один рік, до досягнення нею трирічного віку, а тому власного заробітку не мала та знаходилась з їх дітьми повністю на утриманні чоловіка. Після його смерті її життя повністю змінилося, у зв`язку із чим вона простить стягнути з відповідача 400 000 грн. завданої моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 10.06.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюється нормами ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, але в редакції, яка була чинною на момент виникнення зазначених правовідносин, зокрема ст.ст. 440, 441, 456, та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472. Відповідно до вищезазначених норм «ПівнГЗК», правонаступником якого є відповідач, здійснював відшкодування шкоди позивачу, яка на той час не працювала, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, та дітьми потерпілого - до досягнення ними відповідного віку. Що стосується моральної шкоди, заподіяної позивачу смертю чоловіка, то чинним на той час законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди родичам потерпілого в разу смерті працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку з цим відповідач вважає неправомірним посилання позивача на ст. 440-1 ЦК 1963 року, як на підставу позовних вимог, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11-00 год. 14.05.2020. 14.05.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-00 год. 10.06.2020, за клопотанням представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю., у зв`язку з наданням часу для підготовки відзиву на позовну заяву. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 14.12.1977 Тернівським районним відділом РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 7). Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.07.1988 (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] помер, внаслідок відкритого перелому кісток тазу та розмноженим м`язової тканини, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернівським р/в РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 875 (а.с. 4). Згідно п.14 акту №54/Х від 30.10.1985 про нещасний випадок на виробництві, 22.10.1985 в зміні з 00-00 год. за нарядом начальника бурової дільниці Ганнівсього кар`єру [PERSON] , виданого через гірничого майстра [PERSON] машиніст верстату СБШ-250 [PERSON] і помічник машиніста бурового верстату [PERSON] виконували буріння свердловин верстатом СБШ-250 №4 на майданчику горизонту +45 метри кар`єру в маркшейдерських осях 25-28 згідно проекту буріння № 140 . Закінчивши буріння однієї з свердловин, [PERSON] став переміщувати верстат у намічену точку для буріння наступної свердловини. Переміщуючи верстат з вертикальним положенням щогли [PERSON] , в порушення параграфу 52 «Єдиних правил з безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом» не закріпив бурову штангу в плашках на столі згвинчування штанг і вона утримувалась в вертикальному положенні лише різьбовим з`єднанням зі шпинделем. При переміщенні верстату зруйнувалася одна ланка гусеничної стрічки (трак) і виникла необхідність його заміни. Машиніст верстату [PERSON] і його помічник [PERSON] , в порушення параграфу 64 «Інструкції з техніки безпеки і технічної експлуатації для машиністів і помічників машиністів верстатів шарошечного буріння» приступив до зміни ланки гусеничної стрічки, не закріпивши штангу плашками. Знаходячись під вхідним отвором для бурового снаряду, [PERSON] і [PERSON] не впорались зі заміною гусеничної стрічки і поклали на допомогу машиніста бурового верстату СБШ-250 №2 [PERSON] , який виконував буріння свердловин на цьому є майданчику. Прибувши до верстату № 4 , [PERSON] , лежачи на землі лицем до лівої сторони гусеничної стрічки верстату, а ногами під столом згвинчування бурового снаряду, намагався встати з`єднувальний металевий палець в отворі гусеничної стрічки. [PERSON] в цей час виконував фрикційні рухи рухомим механізмом верстату для суміщення отвору гусеничної стрічки з метою вводу кріпильного пальцю. В результаті фрикційних рухів верстату незакріплена в нижній частині штанга розкручувалась, зірвалась з різьби і впала зі шпинделя. Під час свого падіння штанга нижнім кінцем нанесла удар в область тазу [PERSON] , спричинивши йому перелом тазостегнової кістки та розмноження м`яких тканин (а.с. 5-6). Згідно п.15.1 акту №54/Х від 30.10.1985 про нещасний випадок на виробництві, причинами нещасного випадку на виробництві стали: порушення правил і інструкцій з техніки безпеки при переміщенні верстату і усунені раптово виниклої несправності в його ходовій частині; незадовільне керівництво і нагляд за дотриманням робітниками правил техніки безпеки і належної трудової дисципліни (а.с. 5-6). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди [PERSON] , відбулися у 1985 році, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно зі статтею 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України (в редакції 1963 року), в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України (в редакції 1963 року). Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Оскільки смерть [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача [PERSON] , яка втратила чоловіка, ступінь та тривалість моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність. Також при визначені розміру моральної шкоди, суд враховує вину потерпілого [PERSON] в настанні нещасного випадку. Так, врахувавши докази, надані до суду, проаналізувавши викладені норми права, суд вважає необхідним, позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 150 000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Згідно із договором про надання правової допомоги від 21.04.2020, укладеного між адвокатом Радченко О .М. та [PERSON] адвокат зобов`язався надати використовуючи всі надані йому цивільно-процесуальним законом права та засоби представництва наступні види правової допомоги клієнту: надання усної консультації, правовий аналіз наданих замовником документів для складання позовної заяви, копіювання документів для складання позовної заяви, формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справі, вивчення судової практики суду, складання процесуальних документів (а.с.18). У акті виконаних робіт від 21 квітня 2020 року наведено конкретний перелік наданих клієнту послуг (а.с. 20). Згідно квитанції № 03/04/20 від 21 квітня 2020 року позивачем було сплачено 3000 грн. за договором про надання правничої допомоги (а.с. 21). Отже, суд вважає, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених нею витрат, що є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правову допомогу. Згідно положення ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подала позов відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1500 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.440-1 ЦК України( в редакції 1963р.),

Outcome: partial