Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] до Подільської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права власності та надання документів відмовлено. Проте, суд при ухваленні рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат, зокрема про судовий збір. Як вбачається з матеріалів справи, при подачі заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. 09.04.2015 року представником позивача були уточнені позовні вимоги, позивач просив зобов»язати відповідача надати йому ордер на квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру. Згідно п.10,12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Відповідно до п.16 вищевказаної Постанови, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Тобто, з урахуванням уточнених позовних вимог, в даному позові об»єднано вимоги майнового та немайнового характеру. Позивачем було сплачено судовий збір лише за ставками немайнового характеру, а судовий збір за вимогою майнового характеру сплачено не було. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Згідно Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подачі позову, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову, щодо вимог майнового характеру позивачем зазначена не була, тому суд, відповідно до частини 2 ст. 80 ЦПК України визначає судовий збір в розмірі 3 654 грн.. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Окрім того, відповідно до ст. 22 ЦК України вказані витрати не відносяться до збитків і відповідно до ч. 6 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» питання про судові витрати, які не були вирішені при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення у справі та вирішення питання про розподіл судових витрат. У судове засідання сторони не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки позивач при пред'явленні позову до суду не сплатив судовий сбір щодо вимог майнового характеру, за результатами розгляду справи судом ухвалено рішення про відмову позивачу в задоволенні позову про визнання права власності на квартиру, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час пред'явлення позову до суду), суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved