Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON]В (позивач) подав до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 17 661,62 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 06.06.2017 відповідач позичила у нього 600 доларів США та 1800 грн і зобовязувалась їх повернути до 30.11.2017, про що написала відповідну розписку. Термін повернення грошей сплив, однак позичені кошти до цього часу йому не повернуті і відповідач ухиляється від повернення суми боргу. Відповідачем відзив не подано. Позивач та представник позивача в судовому засідання уточнили позовні вимоги в частині стягнення понесених позивачем судових витрат та просять стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн. і сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Заяв чи клопотань від учасників справи не поступило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 04 червня 2018 року о 10 годині 00 хвилин (а.с.16-17). 04 червня 2018 року розгляд справи відкладено на 06 липня 2018 року (о 10 годині 30 хвилин) у звязку з неявкою відповідача в судове засідання та відсутності відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання (а.с.22). Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та обєктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, зясувавши всі фактичні обставини, що обґрунтовують вимоги (заперечення) учасників справи, суд доходить такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до розписки від 06.06.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 600 доларів США та 1800 грн., які зобовязалась повернути до 30.11.2017 (а.с.6). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з невиконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобовязань перед позикодавцем [PERSON] за договором позики від 06 червня 2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Так, згідно з приписом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 3 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Також, суд застосував норми ст. 525 ЦК України, згідно з якою одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, частини 1 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та ст. 1047 ЦК України, яка передбачає вимоги до форми договору позики. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг субєктивних прав та юридичних обовязків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Суд не застосовував до спірних правовідносин статтю 1050 ЦК України, на яку посилалася позивач, з тих підстав, що така передбачає обовязок позичальника сплати грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу у разі своєчасного неповернення суму позики, а також право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів в разі прострочення повернення чергової частини, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням). Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В суму заборгованості (яку позивач просить стягнути з відповідача) позивачем не включено суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, а також умовами укладеного між сторонами договору не встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, тому покликання на дану норму є помилковим. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача та його представника, вважає такі належним чином обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Розрахунок заборгованості, наведений позивачем в позовній заяві, сумнівів у своїй правильності не викликає. Суд зауважує, що за своєю правовою природою вищевказана розписка є документом, який боржник ([PERSON]Я.) видала кредитору ([PERSON]В.) за договором позики, підтвердивши як його укладення, так і умови договору, а також засвідчивши отримання боржником від кредитора зазначеної в розписці грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, судом встановлено на підставі досліджених та оцінених доказів (наявних в справі), що між сторонами по справі укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти (600,00 доларів США та 1 800,00 грн.), а відповідач зобовязалась повернути їх до 30.11.2017, про що видала позивачу розписку, в звязку з чим між сторонами виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків. Позичальник [PERSON] не виконала взяті на себе зобовязання за договором позики та не повернула у визначений термін отримані від позикодавця [PERSON] грошові кошти. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд доходить висновку про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, в звязку з чим позов підлягає до задоволення повністю. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн і сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі статей 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved