Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки №31808Z3 від 13.05.2008; встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна від 03.12.2015, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності ТОВ ІК «Верітекс» у розмірі 1 478 781 грн; з вартості реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11345309000 від 13.05. 2008 в розмірі 75 052,93 доларів США та пеню за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 218 245,16 грн. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 13.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11345309000 у розмірі 129 660 доларів США на строк до 11.05.2029 року, зі сплатою 12,35 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором, між [PERSON] та банком 13.05.2008 укладено договір іпотеки №31808Z3, за яким в іпотеку передано житловий будинок з надвірними спорудами на [ADDRESS] у місті Чернігові. Відповідачем умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів порушені. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.07.2010 стягнуто з [PERSON] 75 558,24 доларів США та пеню в розмірі 3 002,07 грн. 20.07.2015 відповідачу надіслано вимогу у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та запропоновано протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору, але станом на 24.09.2015 відповідач має заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом у розмірі 75 052,93 доларів США і заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 218 245,16 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема ст. 212 ЦПК України. На думку позивача, суд безпідставно не взяв до уваги докази про вартість предмета іпотеки, дав їм неправильну оцінку. Крім того, позивач вважає, що не взявши до уваги надані сторонами докази щодо початкової вартості предмета іпотеки, суд повинен був вказати у рішенні початкову ціну на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідач в апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині мотивів відмови у позові, вважаючи, що в цій частині рішення суду є неповним. На думку відповідача, підставами для відмови у позові, крім вказаних судом, є рішення суду від 20.07.2010. яким визначена сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у національній валюті України, яке набрало чинності і виконується примусово, у зв'язку з чим позивач не вправі заявляти про задоволення його вимог у доларах США, а судом зроблено помилковий висновок про правомірність пред'явлення вимоги у доларах США. Крім того, відповідач вважає, що суд мав вказати про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є зміною способу виконання рішення. У судовому засіданні представники сторін підтримали свої апеляційні скарги і не визнали скарги протилежної сторони процесу. Вислухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню шляхом зміни рішення суду шляхом виключення з його мотивувальної частини неправильного висновку. Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції послався на відсутність об'єктивних і безспірних доказів на підтвердження позовних вимог в частині початкової ціни реалізації предмета іпотеки. Цей висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам і вимогам закону. По справі встановлено, що 13.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11345309000, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 129 660,00 доларів США, з процентною ставкою 12,35% річних. Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 11.05. 2029, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. У забезпечення зобов'язань за кредитним договором 13.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №31808Z3 (а.с.19-24), відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок по [ADDRESS] в м. Чернігові, загальною площею 212,7 кв.м, житловою площею 73 кв.м (а.с.19-24), власником якого є відповідач на підставі договору купівлі-продажу за реєстраційним №1866 від 13.05.2008 (а.с.207). Згідно з п.4.1 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Пункт 4.2 договору визначає, що звернення стягнення здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Вирішуючи вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу нерухомого майна з прилюдних торгів суд правильно застосував ст. 39 Закону України «Про іпотеку» і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність об'єктивних і безспірних доказів на підтвердження позовних вимог в частині початкової ціни реалізації предмета іпотеки. Суд у рішенні вказав підстави, з яких не прийняті надані сторонами Звіти про оцінку предмета іпотеки і така оцінка суду наданих сторонами доказів є об'єктивною, відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України і ґрунтується на змісті цих Звітів. Суд виконав вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України і надав стороні можливість подати належний доказ вартості предмета іпотеки шляхом призначення судової експертизи. Таку можливість сторони не використали. Доводи відповідача щодо обов'язку суду вказати у рішенні, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України у справах № 6-1935цс15 від 07 жовтня 2015 року та № 6-1239цс16 від 08 червня 2016 року. Судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення зроблено висновок про необґрунтованість доводів представника відповідача про неправомірність нарахування банком заборгованості у доларах США. З таким висновком суду першої інстанції погодитись н можна, враховуючи таке. 20 липня 2010 року Деснянським районним судом м. Чернігова ухвалене заочне рішення за позовом ПАТ «УкрСибббанк» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення 607 883 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором №11345309000 від 13.05.2008 (а.с.35-36 т.1). Вказаним рішенням суду з відповідачів солідарно на користь позивача стягнуто заборгованість за цим кредитним договором, яка станом на 21.01.2010 становить 607 883 грн. 56 коп. і складається з 560 951,71 грн. заборгованості за власне кредитом, 43 929,78 грн. відсотків за користування кредитом і 3002,07 грн. пені. Заочне рішення суду від 20 липня 2010 року набрало законної сили, на його підставі видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с. 224-243 т. 1). Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Отже, оскільки рішенням суду встановлений розмір заборгованості відповідачів [PERSON] і [PERSON] за кредитом у національній валюті України, позивач, пред'являючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і задоволення з вартості реалізації предмету іпотеки вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11345309000 від 13.05. 2008 не вправі змінювати валюту заборгованості за кредитом, визначену рішенням суду, яке набрало законної сили. У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині мотивів і виключити з мотивувальної частини висновок про необґрунтованість доводів представника відповідача про неправомірність нарахування банком заборгованості у доларах США. Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором і перебування такого рішення на виконанні не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно за умови доведеності всіх необхідних обставин і підстав. Судом також правильно вирішене питання щодо позовної давності, на закінчення якої вказував відповідач. Посилання відповідача на неправильність розрахунку розміру заборгованості не можуть бути підставою для внесення змін у мотивувальну часину рішення, оскільки судом розмір заборгованості не визначався у зв'язку з відмовою у позові. До того ж, на вимогу суду відповідач не надав доказів про сплачені ним кошти після рішення суду. Отже, апеляційна скарга відповідач підлягає лише частковому задоволенню.

Outcome: partial