Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 18.09.2019 [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 02.10.2010 Виконкомом Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, та визначити з нею місце проживання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Позов пред`явлено з тих підстав, що сімейне життя з відповідачем стало погіршуватися, вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю. З ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки, очевидцями яких нерідко ставали діти. Вже півроку як вони не проживають спільно, тому з цих причин на примирення не погоджується. Діти проживають з нею, відвідують навчальні заклади та гуртки, тому з метою якнайкращих інтересів дітей вважає, що потрібно визначити місце проживання дітей з позивачкою. У відзиві на позовну заяву (а.с. 42) відповідач погодився на розірвання шлюбу, заперечив проти проживання дітей з позивакою, оскільки позовна зава не містить відомостей щодо того де та за яких умов будуть проживати діти та чи має змогу позивачка їх утримувати. Діти до червня 2018 року проживали у м. Нетішині, де позивачка та діти зареєстровані до цього часу. Однак, приїхавши в червні 2018 року в Бердичів , позивачка не забажала повертатися з дітьми до їх місця проживання у м. Нетішин. Він якийсь час проживав з ними у м. Бердичеві, кинувши роботу, проте через брак коштів вимушений був повернутися у м. Нетішин. Він часто навідувався до дітей, купував їм усе необхідне. Йому стало відомо, що у позивачки з`явились стосунки з іншим чоловіком. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та справі відкрито провадження. Відповідач до суду спрямував заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, наполягає на розлучені, пояснила, що у разі задоволення позову діти будуть зареєстровані разом з нею у її матері. Діти спілкуються з батьком та їздять у Нетішин, проте вони хочуть проживати у м. Бердичеві з нею, де вони відвідують навчальні заклади та гуртки. Фактичні обставини, встановлені судом Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Гардишівської сільської ради Бердичівського району 02 жовтня 2010 року ( а.с. 12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 11). Позивачка разом з дітьми проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що доводиться довідкою голови правління ОСББ «Магнолія-19-26» від 13.09.2019 ( а.с. 16). [PERSON] працює у ТОВ «Інко-фуд Бердичів» на посаді формувальника ковбасних виробів з 02 липня 2018 року ( а.с. 17). Відповідно до довідки, виданої директором ДНЗ 15 від 29.08.2019 дочка сторін [PERSON] з вересня 2018 року відвідує ДНЗ № 15 ( а.с. 18). [PERSON] навчається у 2-Б класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 м. Бердичева ( а.с. 19). Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] (висновок від 02.12.2019, а.с. 58-59).У висновку орган опіки та піклування, серед іншого встановив, що діти забезпеченні належними умовами проживання за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей не заперечував щодо проживання дітей з їх матір`ю. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно з статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Зважаючи, що шлюбних відносин сторони не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та відповідач не клопотав про примирення, визнавши позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд доходить висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дітей, суд доходить висновку, що подальше проживання дітей з їх матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, з огляду на те, що діти сторін з вересня 2018 року проживають з матір`ю, відвідують у м. Бердичеві навчальні заклади, позивачка працевлаштована у м. Бердичеві та забезпечила дітей належними умовами проживання у житлі, яке винаймає. Проживання дітей з їх матір`ю, на переконання суду, сприятиме гармонійному розвитку та належному вихованню дітей, що є першочерговим порівняно із рівністю прав батьків на виховання дітей. Крім того, відповідач не пред`являв зустрічного позову про визначення місця проживання дітей з ним, а лише у відзиві на позовну заяву зазначив, що діти можуть проживати з ним. Зважаючи на наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі. Суд не наводить оцінки доказів про позитивні характеристики відповідача та акту обстеження умов проживання відповідача, як таких що не впливають на вирішення справи. Думка дітей щодо вирішення даного спору у судовому засіданні судом не з`ясовувалася з огляду на вік дітей ( 6 та 8 років), позицію позивачки та представника органу опіки та піклування у судовому засіданні про недоцільність їх виклику до суду з тим, щоб не травмувати дітей, та з огляду на вагомість доказів, наявних у справі.

Outcome: approved