Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до територіальної громади с.Покрівці в особі Гніздичівської селищної ради (відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право на земельну ділянку площею 1,16 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Гніздичівської селищної ради відповідно до сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6415 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та право на земельну ділянку, площею 1,16 га на території Гніздичівської селищної ради. Оскільки батько на випадок своєї смерті заповіту не склав, спадкоємцями першої черги були він та його мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Заповіту мати не складала. Рішенням Жидачівського районного суду від 08.06.2018 визнано за ним право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач подав заяви про уточнення позовних вимог, про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.35, 40). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.41). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32). Ухвалою від 20.11.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.36). Ухвалою від 03.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42-43) Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.02.1970 (а.с.8). Згідно з Сертифікатом про право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серії ЛВ №6415 та витягом із книги реєстрації сертифікатів на права на земельну частку (пай) по Гніздичівській селищній раді від 30.01.2018, [PERSON] на підставі Розпорядження Голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 №315 передана у приватну власність земельну ділянку площею 1,16 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Гніздичівської селищної ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Сертифікат зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №154 (а.с.9, 10, 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2012, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Довідками ВК Гніздичівської селищної ради від 24.04.2012, 02.01.2018 та 08.06.2021 встановлено, що [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] . Заповіт в селищній раді не посвідчувався. Разом з ним до дня смерті і на день смерті були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] ,, невістка [PERSON] та внук [PERSON] . Заповіт від його імені не посвідчувався. [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] . Заповіт в селищній раді від її імені не посвідчувався. Разом з нею до дня смерті і на день смерті були зареєстровані: син [PERSON] , невістка [PERSON] , внук [PERSON] , онучка [PERSON] (а.с.16, 17, 47, 48). Рішенням Жидачівського районного суду від 08.06.2018, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13-15). Постановою нотаріуса Жидачівської ДНК від 26.09.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала чоловікові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с. 18). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина 1 статті 1259 ЦК України). Положеннями статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Нормою статті 392 ЦК України встанволено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що батькові позивача [PERSON] належало право на середню земельну частку розміром 1,16 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Гніздичівської селищної ради відповідно до Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6415 від 29.05.1997, який зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №154. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право на середню земельну частку). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. [PERSON] як дружина та [PERSON] як дитина спадкодавця входили до першої черги спадкоємців за законом і силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлялися від неї. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право на середню земельну частку, успадковану після смерті чоловіка [PERSON] ). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. [PERSON] входить до першої черги спадкоємців за законом після смерті матері [PERSON] і фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини та не відмовлявся від неї. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право на спадкове майно в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити право власності на це майно вцілому у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved