Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 38660,80, та витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.11.2018 року відповідач позивич у позивача1600 (Долар США), що відповідно до курсу валют станом на 25.11.2019 року становить 38660,80, які зобов`язався повернути до 28.02.2019 року про, що ним особисто було написано розписку в присутності двох свідків. Однак у вказаний строк відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, але останній свої зобов`язання не виконав. Відповідач подав до суду відзив в якому вказав, що позивачем не надано до суду оригінали розписок, якими останній обґрунтовує свої вимоги, тому відповідач вважає, що неподання оригіналу розписок вказує на їх відсутність. Також стверджує, що розписка копія якої надана до позовної заяви виконана не ним, почерк та підпис у розписках відповідачу не належить і вказані розписки написані з наслідуванням почерку та підпису відповідача. Грошові кошти зазначені в розписці відповідач не отримував в позику. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 справу передано для розгляду судді Гончаренко Т.В. Ухвалою від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Суддю Звенигородського районного суду [PERSON] відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку з 07.09.2020 року. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Сакун Д.І. від 08.09.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Сакун Д.І. від 20.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з тим, що він перебуває у відрядженні. Вказані причини неявки судом не визнаються поважними, оскільки клопотання аналогічного змісту подавалося відповідачем неодноразово. Крім того неявка відповідача не позбавляє права представника відповідача адвоката Бабенка Р.В. прибути в судове засідання. Відтак суд вважає клопотання відповідача спрямованими на затягування розгляду справи та вважає за можливе, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, провести судовий розгляд за відсутності відповідача та його представника. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки від 03.11.2018 року, згідно якої відповідач [PERSON] взяв у борг кошти в сумі 1600 (Долар США) та зобов`язався віддати [PERSON] до 28.02.2019 року. Розписка написана в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , які засвідчили дійсність угоди своїми підписами. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Щодо самої суті договору позики суд зазначає, що Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019. Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019. Відповідно до правової позиції, Верховного Суду України у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019 частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що відповідачем був підписаний договір позики як борговий документ, що підтверджує прийняття позичальником відповідних зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачем не надано до суду оригінали розписок, якими останній обґрунтовує свої вимоги, тому відповідач вважає, що неподання оригіналу розписок вказує на їх відсутність в зв`язку з тим, що в матеріалах справи міститься саме оригінал розписки. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, що розписка виконана не ним, почерк та підпис у розписках відповідачу не належить і вказані розписки написані з наслідуванням почерку та підпису відповідача в зв`язку з тим, що відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вказаного доводу, клопотання про проведення почеркознавчої експертизи останнім не заявлялося. Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги позивача, законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості у 38660,80 грн.. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Разом з тим в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витратиза оплату судового збору та витрати за надання правової допомоги. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати за сплату судового збору в сумі 768,40 грн. та 3000 грн. витрати за надання правової допомоги. На підставі ст. ст. 526, 527, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved