Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Рішенням суду від 11.12.2014 року позовну заяву [PERSON], [PERSON] до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним патенту України на корисну модель та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано недійсним патент України на корисну модель № 65886 «Накладка на елементи кузова автомобіля» від 12.12.2011. Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі стосовно визнання недійсним патенту України № 65886 «Накладка на елементи кузова автомобіля» від 12.12.2011, а також здійснити відповідну публікацію у бюлетні «Промислова власність». Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], судовий збір в розмірі 107 грн 30 коп. в рівних частинах. 01.09.2015 року представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій, додавши оригінал платіжного доручення № 532 від 20.09.2013 року про оплату за судову експертизу згідно з рахунком №139 від 22.07.2013 року в сумі 15 191,04 грн., просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судової експертизи у справі у сумі 15 191.04 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, будучі належним чином повідомленими. Виходячи з того, що їх неявка не є перешкодою для вирішення даної заяви, суд вважає за можливе вирішувати дане питання в їх відсутності. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення судових витрат, виходячи з наступного. Відповідно до ст.214 ЦПК України питання про судові витрати обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За правилами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з того, що рішенням суду вимоги позивача були задоволені, то на підставі ст. 88 ЦПК України має бути вирішено також питання, що стосується відшкодування усіх судових витрат. Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.4 ч.2 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відносяться витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Так, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено експерту Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності [PERSON] та за результатами якої останнім було надано висновок №153/13 від 15.04.2014 року. На підтвердження того, що позивачем [PERSON] дійсно понесені судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи, свідчать подані представником позивача [PERSON] документальне підтвердження - оригінал платіжного доручення № 532 від 20.09.2013 року про оплату за судову експертизу згідно з рахунком №139 від 22.07.2013 року в сумі 15 191,04 грн. Однак при постановленні рішення питання про судові витрати, пов'язані з проведення судової експертизи в сумі 15 191,04 грн., судом вирішені не були, тому суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення про їх стягнення. Виходячи з цього,

Outcome: approved