Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила: 1) відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав; 2) передати малолітню [PERSON] , [INFO] . органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення подальшої долі дитини; 3) стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.11.18 до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, що опинилась в складних життєвих обставинах. Відповідачі, будучи батьками дитини, постійно перебувають у стані алкогольного сп`яніння, вихованням дитини ніхто не займається, в квартирі де мешкають відповідачі постійний безлад, систематичне порушення громадського порядку, підозрілі особи. З відомостей за місцем навчання, дитина не виконує на належному рівні учениці 4 класу вправи з читання, писання, математичних обчислень тощо, домашнє завдання не виконує. Відповідачі на профілактичні бесіди з приводу виховання дитини не реагують, позитивних змін не відстежується. За таких обставин Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась до суду з цим позовом з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні також не використав, до суду звернувся із заявою, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні також не використала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа в судове засіданні не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено відповідним Свідоцтвом про народження. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2018 року [PERSON] , [INFO] було поновлено на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Як вбачається з пояснювальних записок від 18.11.2018 року адресованих до начальника Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від відповідачів, [PERSON] шукає роботу, випиває, в її домі буває поліція, обіцяє виправитись та доглядати за дитиною; [PERSON] працює на грузоперевезенні, обіцяє, що після нового року буде окрема квартира, буде дивитись за своїми дітьми. Відповідно до Акта обстеження умов проживання дитини від 11.10.2018 року за адресою: [ADDRESS] , санітарно-гігієнічні норми не відповідають нормам, квартира потребує ремонту та генерального прибирання, дорослі мешканці палять на кухні та в кімнаті, малолітні діти займають окрему кімнату, мають багато одягу, іграшки меблі, проте брудно, діти забезпечені продуктами харчування; батьки вживають алкогольні напої, працюють не офіційно. Згідно Характеристики від 01.11.2018 року із загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Спеціалізована шкода № 3» з поглибленим вивченням інформаційних технологій, [PERSON] є ученицею 4 класу, дитина пасивна до навчання, не виконує на належному рівні учениці 4 класу вправи з читання, писання, математичних обчислень тощо, домашнє завдання не виконує, речі дитини брудні, мають стійкий тютюновий запах, мама дитини не співпрацює з керівником, не відповідає на телефонні дзвінки, спілкування здійснюється лише з бабусею. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відносно батьків було складено адміністративний протокол працівниками поліції за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Згідно рапорту працівника поліції на ім`я начальника Подільського УП ГУНП в м. Києві, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає 4 дітей, які не харчуються, при цьому зі смітників збирають їжу, батьки зловживають алкогольними напоями, в квартирі безлад, ніхто не займається вихованням дітей, систематично порушують громадський порядок, в квартирі збирається підозрілий контингент, який веде анти суспільний та аморальний спосіб життя, від мешканців будинку на цю квартиру постійно надходять скарги. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1,2,4 ст. 155 СК України). У відповідності до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За умовами ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відібрання дитини від батьків не позбавляє їх обов`язку утримувати дитину. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачем не визначено закладу в якому буде проживати дитина, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів є передчасною, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Outcome: partial