Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ „ОГЗК) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивують тим, що 02 червня 2014 року між Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», ПАТ «ОГЗК» та відповідачем [PERSON] (прізвище якої на той час було [PERSON]) був укладений Договір № 1404110100291, згідно якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання у вигляді проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В рамках виконання своїх договірних зобовязань позивач сплатив за відповідача вартість робіт в сумі 1\~525,93 грн. Згідно п. 2.2. даного Договору замовники взяли на себе зобовязання повернути грошові кошти в розмірі вказаному в договорі, шляхом внесення до каси або на розрахунковий рахунок ПАТ «ОГЗК» після викупу земельної ділянки належної замовнику на праві власності протягом місяця з дня підписання договору купівлі-продажу та отримання грошових коштів. Однак замовники відмовились від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, у звязку з цим Нікопольська районна державна адміністрації звернулася з адміністративними позовом до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з приводу примусового відчуження земельної ділянки. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 01 липня 2015 року задоволено позов Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Примусово відчужено у державну власність з мотивів суспільної необхідності земельну ділянку площею 1,15 га, що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] 26 квітня 2016 року відповідач згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки отримала грошові кошти в сумі 10\~138,60 грн. на розрахункову карту, у звязку з цим відповідно до п. 2.2. Договору № 1404110100291 від 02 червня 2014 року в неї виникло зобовязання повернути ПАТ «ОГЗК» грошові кошти сплачені ними за проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Сума основного боргу за проведення вищезазначених робіт становить 1\~525,93 грн. та розподілена між [PERSON] та [PERSON] на рівні частки. Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 762,96 грн. В порушення п. 2.2. Договору №1404110100291 від 02 червня 2014 року відповідачем [PERSON] грошові кошти в сумі 762,96 грн. на рахунок ПАТ «ОГЗК» не повернуті. З метою досудового врегулювання спору, 18 серпня 2016 року на адресу відповідача була направлена претензія № 101-556/56 щодо повернення грошових коштів, сплачених за проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак жодної відповіді від відповідача не надійшло, а сума боргу до цього часу не повернута. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не повертає борг, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 762,96 грн., пеню в сумі 93,84 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 7,71 грн., а всього 864,51 грн., а також судові витрати. Представник ПАТ «ОГЗК» в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в кій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.39). Відповідач [PERSON] про день слухання справи повідомлялася та повідомлення було направлено відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання відповідача зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак в судове засідання не зявилася, жодних заяв від неї до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, 02 червня 2014 року між Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», ПАТ «ОГЗК» та відповідачем [PERSON] (прізвище якої на той час було [PERSON]) був укладений Договір № 1404110100291, згідно якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання у вигляді проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж змеленої ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.6,7). Позивач виконав свої зобовязання за договором та сплатив за відповідача вартість виконаних робіт в сумі 1\~525,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №\~E0627UGOUR від 27 червня 2014 року (а.с.9). Згідно п. 2.2. Договору замовники взяли на себе зобовязання повернути грошові кошти в розмірі вказаному в договорі, шляхом внесення до каси або на розрахунковий рахунок ПАТ «ОГЗК» після викупу земельної ділянки належної замовнику на праві власності протягом місяця з дня підписання договору купівлі-продажу та отримання грошових коштів. Однак замовники відмовились від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, у звязку з цим Нікопольська районна державна адміністрації звернулася з адміністративними позовом до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з приводу примусового відчуження земельної ділянки. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 01 липня 2015 року задоволено позов Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Примусово відчужено у державну власність з мотивів суспільної необхідності земельну ділянку площею 1,15 га, що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-14) 26 квітня 2016 року відповідач згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки отримала грошові кошти в сумі 10\~138,60 грн. на розрахункову карту (а.с. 15), у звязку з цим відповідно до п. 2.2. Договору № 1404110100291 від 02 червня 2014 року в неї виникло зобовязання повернути ПАТ «ОГЗК» грошові кошти сплачені ними за проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно п. 3.1. Договору № 1404110100291 від 02 червня 2014 року сума основного боргу за проведення вказаних робіт становить 1\~525,93 грн. та розподілена між [PERSON] та [PERSON] на рівні частки. Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 762,96 грн. В порушення п. 2.2. Договору №1404110100291 від 02 червня 2014 року відповідачем [PERSON] грошові кошти в сумі 762,96 грн. на рахунок ПАТ «ОГЗК» не повернуті. 18 серпня 2016 року на адресу відповідача була направлена претензія № 101-556/56 щодо повернення грошових коштів, сплачених за проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.18,19). Однак жодної відповіді від відповідча не надійшло, а сума боргу до цього часу не повернута. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки\~\~відповідно до частини першої\~статті 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.\~\~ Враховуючи те, що [PERSON] прострочила виконання грошового зобовязання та до теперішнього часу борг не повернула, суд вважає доцільним задовольнити\~ вимоги позивача щодо стягнення суми боргу в розмірі 762,96 грн. та три проценти річних від простроченої суми. Так, днем прострочення платежу вважається 27 травня 2016 року. Кількість прострочених днів за період 27 травня 2016 року по 26 вересня 2016 року становить 123 дня. Три проценти річних від простроченої суми за вказаний період складає 7,71 (сім грн. 71 коп.). Згідно із ч. 3\~статті 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Пунктом 6.4 Договору № 1404110100291 від 02 червня 2014 року передбачено, що за невиконання замовником зобовязання повернути підприємству грошові кошти в розмірі вказаному в договорі, замовник зобовязується оплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Таким чином, виходячи з розрахунку пені 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочення, а саме 123 дні, розмір пені становить 93,84 грн. Враховуючи те, що відповідач всупереч умов договору не повертає позивачу борг суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 762,96 грн. (сімсот шістдесят дві грн. 96 коп.), три проценти річних від простроченої суми в розмірі 7,71 грн. та пеня в сумі 93,84 грн., а всього 864,51 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «ОГЗК» у примусовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь ПАТ «ОГЗК» в сумі 1\~378 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved