Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у жовтні 2019 року вона дізналася, що відповідач обліковує на рахунку [NUMBER] , відкритому на її ім`я, заборгованість у сумі 7 276,54 грн., яка виникла в результаті купівлі позивачем товарів з використанням електронного платіжного засобу у торгових точках м. Львова 09.09.2019 року. Працівниками банку надано позивачу копію документу «Оферта» на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії з її персональними даними та підписом, схожим на її підпис, вчинений нею 19.02.2018 року. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем 19.02.2018 року укладено Угоду про надання споживчого кредиту № 592196592, за умовами якої їй надано кредит у розмірі 5 828,71 грн. з терміном користування 15 місяців. За вказані кредитні кошти вона придбала мобільний телефон у магазині «Фокстрот». Однак, вона здійснила всі платежі за вказаним кредитним договором у визначений договором строк. Жодних інших кредитних договорів з відповідачем не укладала, не отримувала від нього повідомлень про акцептування вказаної оферти, а також їй не було відомо про випуск на її ім`я електронного платіжного засобу, якого вона не отримувала. Позивач вважає, що відповідач на порушення її прав як споживача безпідставно скористався її персональними даними, отриманими при укладенні вищевказаної угоди про надання споживчого кредиту, та здійснив емісію електронного платіжного засобу на її ім`я, а також розкрив третім особам інформацію щодо ПІН-коду чи інші відомості, що надало можливість виконувати платіжні операції без її відома. Тому позивач просить визнати неукладеною угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії між сторонами, вказану в документі під назвою назвою «Оферта», на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2018 року з підписом, графічно схожим на її, а також зобов`язати відповідача списати із вказаного рахунку заборгованість як таку, що нарахована без достатніх підстав. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник, адвокат Коломоєць М.І. в телефонному режимі повідомив, що не може встановити зв`язок із вказаною відеоконференцією, позовні вимоги підтримує із підстав, вказаних у позові та запереченнях на відзив, а розгляд справи просить проводити в його та позивача відсутності. Крім того, в матеріалах справи наявна заява цього представника від 09.06.2020 року про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі документами (а.с.47,48). При цьому суд зазначає, що судом неодноразово, починаючи з 12.02.2020 року, призначалися відеоконференції з Галицьким районним судом м.Львова за клопотанням вказаного представника позивача, однак, розгляд справи відкладався через неявки представників сторін. Представник відповідача в судовому засіданні 09.10.2020 року щодо позову заперечив та підтримав поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно з Анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», яка підписана позивачем 19.02.2018 року, вона підтвердила (акцептувала) публічну пропозицію на укладення договору між нею та ПАТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку. Зокрема, [PERSON] письмово звернулася 19.02.2018 року з Офертою про укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та запропонувала відкрити їй поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні і випустити міжнародну платіжну карту MasterCard World на 3 роки з лімітом у 200 000 грн. Крім того, позивач просила здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах, необхідних для щомісячної сплати страхового платежу згідно з умовами договору. Банк вказану пропозицію прийняв шляхом підписання Акцепту. Позивач скористалася відновлювальною кредитною лінією, здійснивши 09.09.2019 року кілька покупок з використання електронного платіжного засобу. Представник відповідача зазначає, що твердження позивача про начебто передачу ПІН -коду працівниками банку третім особам не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 4.3.32 договору ПІН-код на картку встановлюється самостійно клієнтом шляхом здійснення телефонного дзвінка за номером, вказаним у Анкеті-заяві. Крім того, згідно з умовами договору всі ризики, пов`язані з третіми особами, клієнт несе сам. Тому наявність оферти та акцепту на укладення вказаної угоди спростовують твердження позивача про те, що нею начебто не було отримано від банку інших кредитних продуктів, окрім Угоди про надання кредиту № 59219690. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки заявлена позовна вимога про визнання угоди неукладеною не відповідає вимогам закону. Тому в задоволенні позову просить відмовити. У відповіді на відзив позивач зазначила, що позиція відповідача спростовується тим, що неможливо протягом одного дня підписати вказану Оферту в м. Новий Розділ Львівської області і того ж дня прийняти її шляхом підписання Акцепту в м. Києві, а також того ж дня передати його позивачу. Крім того, вказана оферта не має акцепту, в графі, де міститься начебто її підпис про отримання акцепту, не внесено дати такого акцепту. Відповідачем не надано їй електронного платіжного засобу та правил його користування, тарифи банку на його обслуговування. Щодо тверджень представника відповідача про невірність обраного способу захисту позивач не заперечує та вказала, що обраний нею спосіб захисту відповідає фактичним обставинам справи і відносинам, в яких перебувають сторони. Тому позові вимоги вона підтримує та просить задовольнити позов. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах,телеграмах,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх Судом встановлено, що 19.02.2018 року позивачем підписано Оферту укладення угоди про надання кредиту № 592196590, Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, договори добровільного страхування життя та майна (а.с.62, 63, 65-69), а банком підписано Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.64). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Враховуючи зміст вказаних норм, вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який передбачений положеннями Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України. По суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення судом такого факту відсутності укладення договору може мати місце лише при розгляді іншого цивільного спору. З урахуванням викладеного вище вимога позивача у цій справі про визнання договору неукладеним не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 № 6-1341цс15. Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи спростовують твердження позивача про те, що нею не підписувалася Оферта та не отримано Акцепт банку на укладення кредитного договору, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з цих підстав. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови кредитування позичальник розумів та погодив інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які отримав, про що свідчить його підпис у вищевказаних документах, включаючи анкету-заяву. Крім того, як вбачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, в тому числі щодо підроблення її підпису у вищевказаних документах, а також стороною позивача протягом всього розгляду справи (з 17.12.2019 року) не завлено клопотань про призначення почеркознавчої чи інших експертиз з метою встановлення фактів підробки її підпису. Не доведено позивачем і того факту, що 09.09.2019 року вона не здійснювала покупок з використанням наданого їй відповідачем електронного платіжного засобу. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору неукладеним. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 1, 2 статті ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то судовий збір відповідно компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 207, 327, 638, 1055, 1054 ЦК України ст.ст. 11, 12, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та,

Outcome: dismissed