Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2020 по справі № 322/1405/19, що набрало законної сили 07.08.2020 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 88704132), було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем від 21 вересня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 6039 щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» грошових коштів у сумі 34\~835,38 грн. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати, підготовленого Комунальним закладом «Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр «Паросток» ім. В.А. Польського» Запорізької обласної ради, за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року, за постановою від 29.11.2019 ВП № 60457200, виданою за виконавчим документом виконавчий напис № 6039 від 21.09.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., з [PERSON] було утримано 7\~708,68 грн., з яких: 3\~269,49 грн. на користь АТ «Банк Форвард»; 2\~439,19 грн. основна винагорода приватному виконавцю [PERSON] ; 2000,00 грн. витрати на проведення виконавчих дій, що також підтверджується довідкою Комунального закладу «Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр «Паросток» ім. В.А. Польського» Запорізької обласної ради від 29.07.2020 № 01/35-466. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28.01.2020 по справі №910/16664/18 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 87214786), та зазначає таке. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і толі, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті\~1212\~Цивільного кодексу\~України дає\~підстави для\~висновку,\~що передбачений\~нею вид\~позадоговірних зобов`язань\~виникає за\~таких умов:\~1)\~набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання вищезазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь позивача безпідставно отриманих коштів в сумі 3\~269,49 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення з акціонерного товариства «Банк Форвард» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича на користь позивача коштів, стягнутих на погашення основної винагороди приватного виконавця в сумі 2\~439,19 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 2\~000,00 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Частиною третьою статті 42 Закону № 1404-VIII визначено, що витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Отже, після закінчення виконавчого провадження ВП № 60457200 з підстави, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, основна винагорода приватного виконавця в сумі 2\~439,19 грн. підлягає поверненню. Разом з цим, позивач не надала суду доказів закінчення виконавчого провадження ВП № 60457200, а також доказів того, що витрати виконавчого провадження на проведення виконавчих дій в розмірі 2000,00 грн. були авансовані саме стягувачем акціонерним товариством «Банк Форвард», та в подальшому повернуті на його користь приватним виконавцем. Таким чином, належним відповідачем за вимогами про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 2\~439,19 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 2\~000,00 грн. має бути приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, яка здійснювала виконавче провадження ВП № 60457200, водночас акціонерне товариство «Банк Форвард» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович є неналежними відповідачами за цими вимогами. За змістом статті 51 ЦПК України, суд не може з власної ініціативи залучати до участі у справі співвідповідача або замінювати неналежного відповідача. Клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача позивач до суду не подала. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 2\~439,19 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 2\~000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 11.08.2020 № 0.0.1797136858.1, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 840,80 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 3\~269,49 грн., що становить 42,41% від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь позивача, становить: 840,80*42,41% = 356,58 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial