Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 22.10.2020 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати [PERSON] , що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] .Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 840, 80 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сум 4000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . В даному будинку позивач зареєструвала [PERSON] , відповідача по справі. Але в період з листопада 2019 року Відповідач [PERSON] в даному будинку не проживає, він не сплачує комунальні платежі, витрати по утриманню будинку не несе. Оскільки відповідач в даному будинку не проживає, їй не відомо де на даний час проживає відповідач, ніякою інформацією щодо останньої адреси проживання відповідача вона не володіє, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Те, що відповідач зареєстрований у її будинку створює їй перешкоди у користуванні своєю власністю, що виражається неможливістю отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справищо підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, а також відповідач був повідомлений про розгляд справишляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.10.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2017 року, відповідно до вказаного свідоцтва [PERSON] набула права власності на будинок в наслідок його спадкування, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно акту складеного депутатом Княжицької сільської ради Пухтій С.А. в присутності [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але з листопада 2019 року за зазначеною адресою не проживає (а.с.12). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового КодексуУРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першоюстатті 383ЦК України та статтею 150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки, вказаний будинок не є місцем проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , що встановлено судом, тому його можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком що розташований за адресою [ADDRESS] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 840.80 грн. та витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved