Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] 03.11.2020 звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 13.04.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіцманського районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №08. Вказує на те, що у від шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що причиною розлучення є несумісність характерів між нею та відповідачем, різні погляди на життя, що призвело до виникнення неприязних стосунків, в результаті чого вони перестали розуміти один одного. На даний час сімейно-шлюбні відносини між ними припинені, спільне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, який суперечить її інтересам та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26 листопада 2020 року (а.с.10). 26 листопада 2020 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області зупинено провадження по справ та надано сторонам строк для примирення терміном на 3 місяці, тобто до 01.03.2021 року включно. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2021 року провадження у вказаній справі поновлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2021 року (а.с.20, 21). У судове засідання 24 березня 2021 року учасники не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 15.04.2021 року скерувала до суду заяву, у якій підтримала заявлені вимоги про розірвання шлюбу. Просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] скерував до суду 15.04.2021 заяву, про те, що позов не визнає, просив відмовити у задоволенні позовної заяви про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що відсутні причини для розлучення і він хоче зберегти сім`ю. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між відповідачем - [PERSON] , [INFO] та позивачкою - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 13.04.2007 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіцманського районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №08, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.04.2007 року (а.с. 6). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.12.2010 року, та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 18.07.2017 (а.с. 7, 8). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Судом вживались заходи для збереження сім`ї та сторонам надавався строк для примирення, однак вони не примирились. Тому суд вважає, що сім`я розпалася, оскільки із пояснень позивача вбачається, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, на розірванні шлюбу він наполягає. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, переконливе бажання дружини розірвати шлюб, а також те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права чоловіка та жінки, а також права їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved