Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. 13.08.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до Малинського районного суду Житомирської області, в обґрунтування якої зазначив, що 23.08.1995 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу він придбав квартиру [ADDRESS] . У 2019 році заявник мав намір відчужити дане нерухоме майно, однак виявив, що у договорі купівлі-продажу та в реєстраційному написі на документі на право особистої власності його прізвище зазначено як [PERSON] , замість вірного [PERSON] . Тому, у зв`язку з тим, що нотаріусом при оформленні договору була допущена помилка та невірно зазначене прізвище покупця, заявник просить суд встановити факт, що Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 23 серпня 1995 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № І-3106, у якому як покупець вказаний [PERSON] , належить заявнику - [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Малинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 23.08.1995 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Сотніченко І.В. було посвідчено Договір купівлі-продажу між гр. [PERSON] , [PERSON] та гр. [PERSON] , предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Договір зареєстрований в реєстрі за №І-3106 (а.с.6). Також договір купівлі-продажу був зареєстрований у Коростенському бюро технічної інвентаризації, де вчинено реєстраційний напис на документі про право особистої власності на квартиру [ADDRESS] , де власником зазначено [PERSON] (а.с.7). З відповіді Новомосковського районного відділу ГУ в Дніпропетровській області №1235 від 02.07.2019 року на запит заявника вбачається, що підтверджена видача на ім`я [PERSON] , [INFO] , паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданого 24.03.1980 року Новомосковським РВ ВС в Дніпропетровській області (а.с.8). Згідно відомостей Малинського РВ УДМС України в Житомирській області [PERSON] документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР, виданого 24.03.1980 року Новомосковським міськвиконкомом в Дніпропетровській області [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до листа КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проводилася на підставі договору купівлі-продажу, в якому прізвище покупця зазначено, як [PERSON] (а.с.10). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, в порядку окремого провадження. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. Враховуючи викладене,

Outcome: approved