Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у 1999 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано у 2009 році. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають повнолітнього сина [PERSON],[INFO], який наразі навчається на другому курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов за спеціальністю філологія, денної форми навчання, основа контрактна. Відповідач допомоги на утримання сина не надає, у звязку з чим [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, проте подала через канцелярію суду письмову заяву про уточнення позовних вимог в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина в розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином 23-річного віку за умови його навчання. Розгляд справи позивач просила проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзвиву на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі не проводились/не заявлялись. Норми права, що підлягають застосуванню: Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Встановлені судом обставини: Отже, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 19.12.2012 року, [PERSON] І-СР№ 165427, [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON],[INFO]. Згідно довідок з Черкаського національного університету імені [PERSON] від 23.02.2018 року № 244, та від 23.04.2018 року № 305, [PERSON] навчається на 2 курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені [PERSON], з терміном навчання у 4 роки з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, форма навчання: денна, основа контракт. Факт оплати позивачем навчання сину підтверджується даними квитанцій з призначенням: оплата за навчання, денна форма, 2-й курс, ННІ іноземних мов, спеціальності філологія, студент [PERSON]. Платник [PERSON]. З довідки від 05.03.2018 року №1369, виданої директором КП «Придніпровська СУБ» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO]. Згідно довідки про доходи [PERSON] від 03.05.2018 року, дохід останньої з 01.05.2017 року по 30.04.2018 року становить 40924,95 грн. Відповідно до п. 9 договору № 672/16 від 29.08.2016 року про надання освітніх послуг між Черкаським національним університетом ім.. [PERSON] та [PERSON] для [PERSON], загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 44000 грн. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: За таких обставин, враховуючи, що повнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, яка оплачує його навчання і не може повноцінно працювати, суд приходить до висновку, що він потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, а докази які спростовують даний факт останнім суду не надані. Так як позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, і дана вимога є обґрунтованою та доведеною, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Судові витрати: Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved