Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №HEQWRX95500146 (далі Договір), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14214,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач особистим підписом підтвердив, що заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Оскільки відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, станом на 23.09.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 37121,94 грн., із яких: 14214,00 грн. заборгованість за кредитом; 12,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3794,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 19100,83 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитом: 500 грн. штраф (фіксована частина); 909,92 грн. штраф (процентна складова). З урахуванням рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 15.10.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 18923,51 грн., просить суд стягнути з відповідача на свою користь 19608,35 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обємі та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи завчасно повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення справи. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.224 ЦПК України. Суд вважає за можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № HEQWRX95500146, за яким останній отримав кредит у розмірі 14214,00 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 13.02.2016 року включно (а.с.7). У 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № HEQWRX95500146 від 14 лютого 2013 року в сумі 26111,98 грн., який заочним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 15 жовтня 2014 року частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за вказаним вище кредитним договором станом на 11 червня 2014 року в розмірі 18923,51 грн. Заочне рішення набрало чинності 04.11.2014 року (а.с.4-5). У жовтні 2015 року Банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № HEQWRX95500146 від 14 лютого 2013 року, в сумі 19608,35 грн, яка утворилася станом на 23 вересня 2015 року. Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки заочним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 15 жовтня 2014 року достроково стягнуто з відповідача кредитну заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2013 року, то має місце дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки 15 жовтня 2014 року ухвалене судове рішення про дострокове стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором №HEQWRX95500146 від 14 лютого 2013 року, то нарахування комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Outcome: dismissed