Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.02.2015 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них 11.05.2015 року народилася дочка [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що відповідач по відношенню до неї вів себе грубо, застосовував до неї фізичну силу. Позивач сподівалась, що із народженням дитини відносини сторін покращаться, і відповідач, усвідомивши себе батьком дитини, змінить погляди на сімейне життя. Однак, і після народження дочки він продовжував вести себе грубо, впродовж року тричі забирав свої речі та повертався проживати до своїх батьків. Постійні сварки та грубість відповідача щодо позивача стали нормою спільного життя сторін. Намагання позивача налагодити сімейні відносини не зустріли належного розуміння з боку відповідача, він не має бажання думати ні про окреме житло для своєї сімї, ні про її матеріальне забезпечення. Позивач працювати не має можливості, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, крім того, остання часто хворіє. Намагаючись зберегти сімю, позивач часто пробачала відповідачу, в тому числі систематичні зловживання спиртними напоями, його безвідповідальне ставлення до своїх сімейних обовязків як батька та голови сімї. Однак, сподівання позивача не принесли бажаних результатів і, як видно з поведінки відповідача, не принесуть. Тому сторони припинили спільне проживання і протягом кількох останніх місяців разом не проживають, їхня дочка проживає з позивачем. В звязку з цим позивач вважає, шлюб сторін носить виключно формальний характер та просить цей шлюб розірвати, малолітню дочку після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 08.06.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. В цій заяві вона також просить залишити їй прізвище «Стефанська» та присудити з відповідача на її користь половину розміру судових витрат. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 08.06.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності та погодився на присудження з нього половини розміру судових витрат. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 06.02.2015 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №3 (а.с.3). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, протягом кількох останніх місяців спільно не проживають, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В звязку з наведеним, а також фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дочки сторін суд вважає, що її слід і надалі залишити проживати з позивачем. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 250 грн., що стверджується відповідними квитанціями (а.с.1,7). Відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України та, враховуючи висловлену сторонами позицію, з відповідача слід присудити на користь позивача половину вказаного розміру судових витрат, тобто 400, 60 грн. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved