Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 08.06.1993 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає сварки та суперечки. Сторони не могли дійти згоди при вирішенні простих побутових питань, відносини між ними погіршилися з вини відповідача. Впродовж останніх 10 років вони спільно не проживають та не підтримують будь-яких відносин. Відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Спору між сторонами щодо їх спільного майна немає. Шлюб сторін носить формальний характер, і збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивачки. Від реєстрації розірвання шлюбу в органі ДРАЦС відповідач ухиляється. Тому позивачка просить розірвати даний шлюб та залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 30.12.2015 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслані відповідачу за адресою зареєстрованого його місця проживання судові виклики в судові засідання 05.01. та 25.01.2016 року відповідачу не вручені у зв'язку з його не проживанням за цією адресою (а.с.13, 14, 21). Відповідач не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу сторони одружилися 08.06.1993 року. Шлюб зареєстровано Малоключівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №8 (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, 10 років проживають окремо та не вживають заходів для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачці прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved