Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в сумі 13996 гривень 61 копійка та судові витрати у розмірі 1488 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 лютого 2011 року [PERSON] стала клієнтом банку та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг та підписавши анкету заяву про приєднання до умов та правил у закритому акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк»), отримала кредитну картку «Універсальна 55 днів» у розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заяву щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с 38). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з даними адресно - довідкової картотеки Демидівського районного сектору управління державної міграційної служби у Рівненській області, [PERSON] на території Демидівського району не значиться, місце її проживання чи реєстрації невідоме (а.с.42). В газеті Вісті Рівненщини №7 (1952) від 19 лютого 2016 року, було опубліковано письмове оголошення про виклик в судове засідання на 23 лютого 2016 року на 10 годину 00 хвилин [PERSON] в якості відповідачки у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом (а.с.45). Згідно з ч.9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. В судове засідання на розгляд справи по суті відповідачка [PERSON] не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка на судовий розгляд справи не зявилася і про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Так, судом встановлено, що 22 лютого 2011 року [PERSON] була заповнена та особисто підписана письмова анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.5). У вказаній письмовій анкеті заяві вказано про те, що особа, яка її заповнила та підписала, згідна з тим, що ця заява, разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг. Судом не встановлено обставин, які б викликали сумнів з приводу достовірності вищевказаного письмового доказу. Дії сторін при укладенні договору про надання банківських послуг (письмова анкета заява [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку»), відповідають нормам ст. 634 Цивільного кодексу України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Досліджуючи письмовий розрахунок заборгованості станом на 31.10.2015 рік за договором №б/н від 22.02.2011 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] та письмову анкету заяву [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку» встановлено, що відповідачці було видано кредитну картку ( універсальна 55 днів) відповідно до тарифів якої, вона отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту(а.с.4-7). Письмовий розрахунок заборгованості станом на 31.10.2015 рік за договором №б/н від 22.02. 2011 року укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON], підтверджує фактичні обставини щодо виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачкою щодо видачі їй кредиту (а.с.4). Згідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених головою правління банку [PERSON], які разом із письмовою анкетою заявою [PERSON] від 22.02.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії (а.с.5-7,26). Суду не було надано доказів, які б підтверджували виконання відповідачкою [PERSON] належним чином умов договору про надання банківських послуг від 22.02.2011 року. У п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову (а.с.27). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженні в судовому засіданні письмові докази по справі ( довідка АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, банківська ліцензія № 22 від 5 жовтня 2011 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статут публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк») свідчать про цивільну правоздатність позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та про право надання ним банківських послуг (а.с.34-36). Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитном договором б/н від 22.02.2011 року, який був укладений між нею та ПАТ КБ» Приватбанк» у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанку» наявну заборгованість [PERSON] за кредитним договором, включаючи нараховані суми по кредиту, процентам, пені, комісії та штрафам. Крім того, у відповідності до п.2.ч.1 ст.214 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив, що договірні зобовязання між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] існують та не припинилися на момент розгляду цивільної справи, що підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого [PERSON] 31.10.2015 року здійснила останній платіж по кредитному зобовязанню. Так, у відповідності до пункту 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що укладений між позивачем та відповідачкою договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується та той самий строк (а.с. 19). Суду не були надані докази, які б підтверджували дії сторін на припинення договору. У відповідності до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору та понесення ним витрат, повязаних із публікацією оголошення у пресі про місце, дату та час розгляду справи ( а.с.1,47,48 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved