Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У липні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.07.2020р. між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Держфонду площею 0, 2000 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162. Після оформлення договору він підготував документи до Машівської селищної ради по затвердженню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, але рішенням від 02.03.2021р. отримав відмову, оскільки земельна ділянка на підставі державного акту від 20.03.1998р. приватизована [PERSON] . В той час, згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 24.11.2020р. вказана земельна ділянка рахувалася, як комунальна власність. Звернувшись до відповідачки, остання повідомила, що 24.09.2003р. вона придбала вказаний будинок у [PERSON] , після чого їй передали державний акт на земельну ділянку, але вона цьому значення не придала і вважала себе власником земельної ділянки. Крім цього, вона виготовила технічну документацію на земельну ділянку і вважала себе її власником. Отже, будучи власником житлового будинку позивач є одночасно володільцем земельної ділянки на якій він розміщений. У зв`язку з наведеним, позивач просить: 1) визнати за ним право власності на земельну ділянці площею 0, 2000 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162, яка розташована в [ADDRESS] ; 2) скасувати державний акт на право приватної власності на землю зареєстрований в Новотагамлицькій сільській раді за № 162 від 20.03.1998р. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою від 06.07.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.87). 30.07.2021р. за ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження (а.с.113). Згідно ухвали від 01.07.2021р. строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів (а.с.75). На підставі ухвали від 04.11.2021р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.158). Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання сторони не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с.170). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 24.07.2020р. позивач придбав у відповідачки житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Держфонду площею 0, 2000 га призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162, що підтверджується договором купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав № 217859363 від 27.07.2020р. (а.с.12-16). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-5317163782020 від 24.11.2020р. земельна ділянка з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162 має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з комунальною формою власності (а.с.20-24). За рішенням п`ятої сесії восьмого скликання Машівської селищної ради від 02.03.2021р. позивачу відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер 5323084403:03:001:0162, оскільки вона приватизована [PERSON] на підставі державного акту ІІІ-ПЛ № 014373 від 20.03.1998р. (а.с.17-19). За заявою відповідачки [PERSON] 14.05.2020р. ПП «АЛІДАДА» виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.26-47). Мотиви суду Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на час придбання позивачем житлового будинку) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. е ч.1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Натомість у даній справі встановлено, що відповідач користувалася приватизованою земельною ділянкою, яка перебуває у власності [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача повідомила, що [PERSON] померла, спадкоємців залучати не бажає. В той час, ст. 141 ЗК Україна, на яку посилається позивач, стосується припинення права користування земельними ділянками, але оскільки спірна ділянка з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162 перебуває у приватній власності, а відтак до даних правовідносин підлягає застосування ст. 140 ЗК України, яка регламентує підстави припинення права власності на земельну ділянку. Так, відповідно до ч.1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Отже єдиною підставою для позбавлення особи права власності на земельну ділянку в судовому порядку є її конфіскація за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2). Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (ч.3). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.1 ч.1 ст. 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. Відповідно до ч.1 ст. 5 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Суд не вбачає підстав для застосування висновків ВП ВС у справі № 514/1571/14-ц від 20.03.2019р. на які посилається позивач, оскільки у справі, яку розглядала Велика Палата були інші правовідносини, а суд зробив висновок, що загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. У даній же справі, судом установлено, що попередній власник житлового будинку, відповідач [PERSON] , не набула права власності на земельні ділянку. Натомість з набуттям права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, до нових власників в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України переходить право власності на цю земельну ділянку, якщо у попереднього власника майна ця земельна ділянка була у користуванні чи у власності. У випадку, якщо попередній власник не оформив право власності або користування земельною ділянкою, то до нового власника нерухомого майна речове право на таку земельну ділянку автоматично не переходить. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції ВС у постанові від 19.11.2021р. справа № 752/16038/19. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5323084403:03:001:0162 рахується за [PERSON] (яка зі слів представника позивача померла), вона не була стороною правочину укладеного між позивачем та відповідачкою, остання, у свою чергу, на набула права власності на спірну земельну ділянку, а відтак відсутні підстави для автоматичного переходу права власності до позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому позивачу процесуальні витрати відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed