Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання в сумі 2000 грн, яка утворилася за період з 01.10.2010 року по 31.08.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в [ADDRESS] не має індивідуальних приладів обліку теплової енергії. В період з 08 жовтня 2010 року по 15 квітня 2012 року із загальних витрат теплової енергії на центральне опалення цілого будинку вираховувались витрати на опалення місць загального користування та вираховувались витрати по опаленню квартир з індивідуальними приладами обліку тепла, а решта витрат теплової енергії на суму 53569 грн. була нарахована лише мешканцям квартири № [NUMBER], які не мають індивідуальних приладів обліку теплової енергії. Таке нарахування було завищеним, оскільки не був врахований п. 2.4 Рекомендацій щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 47 від 22 лютого 2008 року. Факт небогрунтованості такого нарахування витрат на опалення МЗК встановлений рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року у справі № 2506/7751/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до [PERSON] та [PERSON], а тому позивачем було здійснено перерахунок оплати заборгованості за місця загального користування відповідачам, вказаний рахунок вони не оплатили, у зв'язку із чим позивач звернувся із відповідним позовом. У судовому засіданні представники позивача подали заяву про зменшення позовних вимог та просили стягнути з відповідачів 1065,43 грн та судові витрати. Також, представники позивача суду пояснили, що нарахування на місця загального користування має проводитися з урахуванням того, що із загальних витрат теплової енергії на центральне опалення цілого будинку вираховуються витрати по опаленню квартир з індивідуальними приладами обліку тепла, вираховуються витрати по опаленню квартир без індивідуальних приладів обліку тепла (де нарахування проводиться за нормами споживання), а решта є витратами на опалення місць загального користування. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні,подали письмові заперечення та письмові поясненя по справі, вважають що нараховані позивачем суми заборгованості за опалення місць загального користування є незаконними та проведений з порушенням нормативних актів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлена у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнала. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2013 року Деснянським районним судом міста Чернігова було винесено судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги у сфері теплопостачання в сумі 2000 грн. та судові витрати, згідно із заявою від 01.10.2013 року. Ухвалою суду від 12 листопада 2013 року даний судовий наказ було скасовано за заявою боржників (а.с 5). Відповідачі [PERSON], [PERSON] проживають у [ADDRESS], і є споживачами послуг у сфері теплопостачання, які надає позивач. Також у період з 06.03.2007 року по 05.05.2015 року [PERSON] (змінила прізвище з [PERSON]) була зареєстрована за вказаною адресою. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Оплату за надані послуги в 2010-2013 роках відповідачі проводили у встановлені строки в межах нарахованих сум відповідно до квитанцій. Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 229 від 17 вересня 2007 року, Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення до багатоквартирних житлових будинків. Будинок [ADDRESS] обладнано загальнобудинковим лічильником теплової енергії, більшість квартир в будинку в обладнані квартирними лічильниками, зокрема квартира [NUMBER]. На споживачів квартири [NUMBER] вказаного будинку, яка не була обладнана засобом обліку теплової енергії, в опалювальні періоди з жовтня 2010 року по квітень 2012 року нарахована заборгованість за послуги з централізованого опалення 53 929 грн. 71 коп. Оскільки в даному будинку переважна кількість квартир обладнана індивідуальними (квартирними) засобами обліку витрат теплової енергії, а тому різниця між показниками витрат теплової енергії на опалення будинку та сумарних витрат теплової енергії на опалення місць загального користування і показників квартирних засобів обліку теплової енергії розподілялась на житлові приміщення, в яких відсутні індивідуальні прилади обліку. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2014 року у справі № 750/12306/13-ц встановлено правомірність нарахування на підставі перерозподілу фактичних витрат теплової енергії за показниками теплового лічильника за період з 08 жовтня 2010 року по 15 квітня 2012 року на місця загального користування по будинку [ADDRESS], в якому проживає і відповідач (а.с 9-11). Згідно статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативними актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким чином суд вважає, що нарахування здійснювалось правомірно, відповідно до пункту 11 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, оскільки в чинному законодавстві України відсутня методика проведення нарахування оплати за послуги в разі встановлення у будинках загальнобудинкових засобів обліку теплової енергії, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку витрат теплової енергії. Нарахування в житлових квартирах, в яких не встановлені квартирні теплолічильники, здійснювалось з урахуванням показань загальнобудинкового засобу обліку, не враховуючи витрати теплової енергії юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та сумарних витрат теплової енергії усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподілялась пропорційно опалювальним площам квартир, в яких не встановлені теплолічильники. Обсяг теплової енергії, яку Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надало на опалення будинку [ADDRESS], зафіксований в актах та звітах про споживання теплової енергії ( а.с. 12-25). Суд не бере до уваги копію висновку експерта від 03.04.2013 року № 283/13-24, оскільки він не є належним доказом у даній справі та проводився в рамках розгляду іншої справи за позовом ПАТ «Облтеплокмуненерго» до [PERSON]., [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до ст.ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», відповідачі зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. Згідно п. 2.1.3 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду № 359 від 31 жовтня 2006 року якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень. Відповідно до п. 2.4 Рекомендацій щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України № 47 від 22 лютого 2008 року, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місця загального користування визначаються розрахунковим методом за відповідно формулою. При цьому загальна витрата теплової енергії на центральне опалення будинку згідно з показаннями загальнобудинкового приладу комерційного обліку теплової енергії складається з витрат теплової енергії на опалення приміщень споживачів з відсутніми приладами облік теплової енергії витрати теплової енергії на опалення приміщення споживачів з встановленими приладами обліку теплової енергії + кількість теплової енергії на опалення місць загального користування. Та обставина, що такий перерозподіл проведений після оплати квитанції за надані послуги, не свідчить про його необґрунтованість, оскільки нарахування за опалення місць загального користування у спірний період було заниженим та було здійснено перерозподіл Гкал, які були нараховані на місця загального користування. Крім того, судом враховано, що нарахування доплати витрат на опалення місць загального користування, позивачем проведено з врахуванням як кількості тепла, що підлягало перерозподілу на місця загального користування, так і з врахуванням площі квартир в будинку в цілому та площі квартири № [NUMBER], таким чином не заслуговують на увагу посилання відповідачів на неправомірність дій позивача щодо донарахування плати за послуги. Відповідачами порушено зобов'язання щодо обов'язкової оплати наданих позивачем послуг, а тому за період з 01.10.2010 року по 30.04.2015 року виникла сума боргу в розмірі 2000 грн. Згідно із поясненнями відповідача [PERSON] ними було проплачено 500 грн в травні та 738,40 в серпні 12015 року, однак борг не зменшився, у зв'язку із помилкою в розрахунковому центрі позивача при розрахунку використаної води, і фактично ці кошти було сплачено за послуги гарячого водопостачання. Представник позивача визнав ту обставину, що заборгованість за перерахунком не була зменшена, так як суму, на яку було зменшено розмір позовних вимог, фактично є поточною платою за послуги гарячого водопостачання, а тому і період, за який здійснено донарахування та за який наявна заборгованість не змінився. Відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності, однак суд вважає її необґрунтованою, оскільки позивачем було подано заяву про видачу судового наказу 01.10.2013 року за період з 01.10.2010 року по 31.08.2013 року. Судовий наказ було видано 10.10.2013 року, який був скасований ухвалою Деснянського районного суду від 12.11.2013 року, а отже строк 01.10.2013 року був перерваний та його перебіг розпочатий спочатку. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. У зв'язку із тим, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Вказана правові позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14. Розмір заборгованості в сумі 2000 грн та оплата судового збору підтверджується матеріалами справи. Однак суд, враховуючи положення ст.. 11 ЦПК України, не може вийти за межі позовних вимог, оскільки позивач просить стягнути заборгованість в сумі 1065,43 грн та судовий збір, вказані вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved