Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.(а.с.158-160) З таким рішенням не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. (а.с.162 ) Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено з інших підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2013 року о 11-50 год. в м. Дніпропетровську по вул.Холодильній, 60 водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, у порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль Мітсубісі Спейс Стар д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який знаходився позаду. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні, передбаченого ст. 124 КУпАП, правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на шість місяців.(а.с.10) Постановою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2013 року вищевказана постанова була змінена в частині накладання адміністративного стягнення. Накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.(а.с.11) На день скоєння ДТП, 21 лютого 2013 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застахована у [PERSON] «УАСК АСКА», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 4474966, строк дії якого з 23 вересня 2012 року до 22 вересня 2013 року включно. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу, є автомобіль [NUMBER]. Обовязковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн., франшиза 510 грн.(а.с.12) Згідно звіту № 22021311-А про оцінку автомобіля Мітсубісі Спейс Стар д/н [NUMBER] від 28 лютого 2013 року матеріальний збиток, завданий власникові зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 9 637,96 грн. (а.с.16-18) 22 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] «УАСК АСКА» із заявою потерпілого про ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.(а.с.14) 22 квітня 2013 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування.(а.с.15 звор.) Матеріали справи містять лист відповідача № 4744-22/01 від 13 листопада 2013 року у відповідь на претензію позивачки від 28 жовтня 2013 року відносно виплати страхового відшкодування, яким страхова компанія повідомила, що розмір страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 4474966 від 23 вересня 2012 року становить 9 127,96 грн., що є різницею між розміром матеріальної шкоди, визначеним звітом № 22021311-А від 28 лютого 2013 року (9637,96 грн.) та франшизою (510 грн.). (а.с.26) Звертаючись з позовною заявою, [PERSON] посилалась на те, що з причини невиконання [PERSON] «УАСК АСКА» належним чином своїх зобовязань за договором страхування, вона змушена була провести роботи по відновленню свого автомобіля, у звязку з чим зазнала фактичних витрат на ремонт на загальну суму 12154,80 грн., надавши на підтвердження цього копію квитанції № 2015 від 04 червня 2013 року, а тому просила стягнути з відповідача на свою користь 11 644,80 грн. матеріальних збитків, завданих їй пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (12 151,80 грн. за мінусом франшизи 510 грн.) та пеню за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 23 липня 2013 року до дня виплати, яка станом на 20 квітня 2015 року складає 3 474,9 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5846,4 грн. (а.с.112-116). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява була подана [PERSON] від свого імені у власних інтересах, а не в інтересах власника автомобіля [PERSON]. [PERSON] не є власником автомобіля Мітсубісі Спейс Стар д/н [NUMBER], нею не надано належних доказів того, що саме вона понесла витрати на ремонт автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Однак з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступне. Зі справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №АЕС 138814 власником автомобіля Мітсубісі Спейс Стар д/н [NUMBER] є [PERSON]П.(а.с.6) 12 жовтня 2010 року [PERSON] склала довіреність на імя [PERSON], якою уповноважила позивачку розпоряджатись належним їй автомобілем. Зазначена довіреність була видана з правом продажу транспортного засобу, обміну, страхування, тощо. Для цього [PERSON] надано право експлуатувати автомобіль, зокрема, у випадку спричинення йому пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, від імені [PERSON] угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, а також виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю.(а.с.154) Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, який складається страховиком. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів, суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обовязки щодо однієї зі сторін. На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у позові з підстав того, що Позивач не є власником автомобіля, а тому рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля внаслідок ДТП. Відповідно до п. 22.1. «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи». Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно до п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З причини невиконання зобов'язання Відповідачем 2 належним чином, Позивач змушена була провести роботи по відновленню свого автомобіля у зв'язку з чим зазнала фактичних витрат з власних коштів на ремонт на загальну суму 12154,80 грн. Враховуючи розмір франшизи, відповідач [PERSON] «УАСК АСКА» зобовязаний відшкодувати заборгованість по страховому відшкодуванню за шкоду завдану майну в сумі 11 644,80 грн. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Із відповідача [PERSON] «УАСК АСКА» слід стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 23.07.2013 року по 20.04.2015 року грн., в розмірі 3474,90 грн., розрахунок якої наданий представником позивача, який не спростований представником відповідача, а тому від приймається судом, як достовірний. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку витрат часу на правову допомогу та акту прийому-передачі виконаних робіт від 15.03.2014 року (т.1, а.с.109-110) адвокат [PERSON] отримав від [PERSON] за надання юридичних послуг (правової допомоги) в справі №202/4273/14-ц підготовка позовної заяви, апеляційної скарги, участь в судових засіданнях, (ціна 487,2 грн./год), всього 12 год. х 487,20 грн. = 5846,40 грн.. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки матеріалами справи доведено те, що позивач сплатив кошти за надання правової допомоги та підтвердив належними та допустимими доказами вказані обставини, в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] «УАСК АСКА» на користь Позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в обсязі 1194,12 грн. (365,40 + 535,92 + 292,80 грн.).

Outcome: approved