Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються із [PERSON], згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 вересня 1999 року на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], із 1/4 до 1/5 частини усіх його доходів щомісячно. В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду, та задовольнити його позов у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність підстав для задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, а апеляційну скаргу відповідачки відхилити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06.09.1999 р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом РАГС виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області 11.08.2000 р., [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.08.2000 р., відповідно до актового запису №111. Згідно свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час роботи на підприємстві в підземних умовах позивач отримав виробничу травму: струс головного мозку. Забійна рана верхнього віка, розрив склери лівого ока. У зв'язку з чим позивачу було проведено дві операції та він проходив курс лікування, що підтверджується акт Н-1 №29 від 06.12.2011року та виписними епікризами. Відповідно до видаткових накладних №0000005 від 22.12.20011 р. та №0000001 від 08.02.2012 р. за проведені операції [PERSON] було сплачено кошти у розмірі 17226 грн. та 7703 грн. За висновком МСЕК від 15 січня 2014 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % - повторно та визнано інвалідом третьої групи у зв'язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується копією довідок МСЕК. Відповідно до довідки УПФУ в м. Тернівка №1401 від 08.05.2014 р. [PERSON] отримує пенсію у зв'язку з трудовим каліцтвом у розмірі 949 грн. Згідно довідки ВВД ФССНВУ в м. Тернівка №623/01-12 від 06.05.2014 р. [PERSON] отримує щомісячні страхові виплати у зв'язку з трудовим каліцтвом, що сталося 03.12.2011 року згідно акту Н-1 №29 на шахті «Західно-Донбаська» у розмірі 4586,49 грн. Також згідно довідки МСЕК №0008620 від 15.01.2014 р. по травмі, яка сталася з [PERSON] 03.12.2011 р., йому встановлена потреба у медикаментозному лікуванні, яке надається відділенням Фонду в м. Тернівка відповідно за призначенням лікаря та ЛКК. Задовольняючи частково позовні вимоги суд посилався на приписи ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 182, ч.1 ст.192 СК України. Суд не прийняв повністю до уваги доводи позивача про те, що на утриманні позивача знаходяться: двоє малолітніх дітей, оскільки він сплачує аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини своїх доходів, а на його утримання, утримання дітей та дружини йому залишається 3/4 частини його доходів. Також судом ураховується той факт, що розмір пенсії та щомісячних страхових виплат позивача надає йому можливість утримувати неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Також не були повністю прийнятті доводи позивача про те, що він витрачає багато коштів на лікування та операції у зв'язку з виробничою травмою, оскільки відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, дані кошти повинні бути позивачу відшкодовані Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Але судом частково врахований той факт, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки він став отримувати менший дохід, став витрачати кошти на лікування окрім тих коштів, які надаються йому Фондом для лікування, має на утриманні ще двох малолітніх дітей, на яких також необхідно витрачати кошти, отримав виробничу травму у зв'язку з якою потребує подальшого операційного втручання та постійного лікування. Посилаючись на вимоги ч.1,2,3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України, ч.1 ст. 61 ЦПК України суд зазначив, що у позивача дійсно частково змінився матеріальний та сімейний стан, тому вважав за необхідне позов задовольнити частково та зменшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з 1/4 до 1/5 частини усіх його доходів. Але із висновками суду про часткове задоволення позову погодитись не можна, оскільки повністю не враховані обставини у справі та вимоги законодавства. Статтею ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За висновком МСЕК від 15 січня 2014 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % - повторно та визнано інвалідом третьої групи у зв'язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується копією довідок МСЕК. Відповідно до довідки УПФУ в м. Тернівка №1401 від 08.05.2014 р. [PERSON] отримує пенсію у зв'язку з трудовим каліцтвом у розмірі 949 грн. Згідно довідки ВВД ФССНВУ в м. Тернівка №623/01-12 від 06.05.2014 р. [PERSON] отримує щомісячні страхові виплати у зв'язку з трудовим каліцтвом розмірі 4586,49 грн. Також згідно довідки МСЕК №0008620 від 15.01.2014 р. по травмі, яка сталася з [PERSON] 03.12.2011 р., йому встановлена потреба у медикаментозному лікуванні, яке надається відділенням Фонду в м. Тернівка відповідно за призначенням лікаря та ЛКК. Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені граничні обмеження розміру відрахувань із зарплати та інших доходів боржника. Відтак, за розгляду справи встановлено, що обставини складу сім'ї позивача істотно змінилися у зв'язку з народженням іще двох дітей, обов'язок з утримання яких за ст. 180 СК України є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків. Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України визначено, що усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Звідси, старша дитина позивача, має право на рівне із молодшими дітьми забезпечення та утримання. Таким чином, зважаючи на встановлені у судовому засіданні дійсні обставини, суд приходить до висновку про істотну зміну сімейних обставин платника аліментів після постанови суду від 06 вересня 1999 року про стягнення з нього аліментів на утримання старшого сина, якими на переконання суду є народження іще двох дітей, у зв'язку з чим у позивача виник обов'язок з утримання ще двох осіб на час вирішення даного позову. Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідачки про неповне з'ясування судом обставини справи, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального права, а також неправильного визначення розміру утримання на всіх дітей. Так відповідачка проводить розподіл сукупного доходу позивача лише на трьох дітей, без врахування того, що позивач також має потребу у необхідному та достатньому матеріальному забезпеченні. Крім того, доводи позивачки суперечать вимогам ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає граничні обмеження розміру відрахувань із зарплати та інших доходів боржника. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі позивача доводи спростовують частково висновки суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України наявні підстави для скасування судового рішення та задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved