Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 25.12.2012 року [PERSON] звернулася до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» та підписала заяву без номеру, згідно якої отримала у ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, яку зобов'язалася повернути до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач не виконувала зобов'язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованістьв сумі 15543 грн. 34 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. 23.10.2017 року заочним рішенням Михайлівського районного суду позовні вимоги задоволено. Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 20.-09.2018 року заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена. Суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги не визнала, прохала застосувати строки позовної давності до основної вимоги та щодо нарахування пені. В позові прохала відмовити. Клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та не явки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що 25.12.2012 року [PERSON] звернулася до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» та підписала заяву без номеру, згідно якої отримала у ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно наданого позивачем повідомлення позивача від 07.07.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до ч.2 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства». Також судом встановлено, що відповідач, на підтвердження факту укладення кредитного договору протягом 2012 року по 2016 рік користувалася послугами Приватбанку і на умовах укладеного кредиту у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг за визначеними Тарифами. Згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при непогашенні кредиту на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при порушенні клієнтом строку платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.09.2017 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 15543 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 2496 грн. 74 коп. - тіло кредиту; 2445 грн. 74 коп. - відсотки за користування кредитом; 9384 грн. 51 коп. - пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 716 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Судом не приймаються до уваги у якості підстав для відмови в задоволенні позову відсутність обґрунтуванням розміру суми заборгованості за тілом кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій до стягнення, відсутність первинних документів, оскільки в матеріалах справи містяться докази, відповідно до ст.. 81 ЦПК України, надані позивачем які є належними та приймаються судом. Натомість відповідачем, в супереч вимогам ст.. 81 ЦПК України, докази на свої заперечення не додані у відзиві не надані. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 2496,74 грн. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Відповідно до розрахунку суми позову, наданим позивачем, заборгованість за відсоткам за користування кредитом становить 2445,74 грн. Ця сума підлягає стягненню відповідно до статей 1048 та 1056-1 ЦК України. У відповідності до положень ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується нарахування пені, у відповідності до відзиву про відсутність розрахунку, суд позбавлений можливості здійснити перерахунок правильності нарахування пені, відповідно до Закону, оскільки до позовної заяви не надано арифметичного розрахунку визначеного позивачем розміру пені та у позові і відзиві на заяву про перегляд заочного рішення позивачем зроблено посилання на п. 2.1.1.12.2.2 та п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Також стосовно стягнення нарахованої пені відповідачем заявлено про застосування до даного виду неустойки строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з- дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позивальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору, визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до розрахунку заборгованості та (а.с.7) та банківської виписки (а.с.75-76) останній платіж боржником проведено 25.04.2016 року в розмірі 198 грн. Позивачем віднесено пеню до правових наслідків порушення зобов'язання за наданим кредитом у відповідності до ст.611 ЦК України. З урахуванням дати чергової несплати платежу (відповідно до правової позиції ВСУ в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14) 02.05.2016 року (29 днів) судом встановлена обізнаність позивача про порушення свого права, починаючи з наступного дня тобто з 03.05.2016 року. Згідно правової позиції ВСУ по справі № 6-3006 цс15 правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожен день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм статті 266, частини другої 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, згідно п. 2.2.2.12.2.2. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочення понад 90 днів, клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. А у відповідності до п. 2.1.12.6.1. у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Таким чином, відповідно до розрахунку, наданого банком пеня повинна обчислюватися з дати, яка настає через 90 днів з моменту чергової несплати в той же час нарахування відсотків припиняється. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що перебіг позовної давності щодо нарахування пені у розумінні положень ст. 611 ЦК України не пропущений. Однак, враховуючи відсутність будь-якого підтвердження формулою або арифметичними діями по нарахуванню суми пенні в розмірі 9384,51 грн. та відсутності зазначення саме даної суми у самому розрахунку, наданого банком, суд вважає, що допустимий доказ на обґрунтування заявленої суми не наданий. Також, представником позивача заявлені вимоги про стягнення штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина та 716 грн. 35 коп. - процентна складова. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 про визнання кредитного договору недійсним, висловила правову позицію відповідно до якої цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені, як різновидів неустойки, є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов'язання. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення нарахованої позивачем пені, та враховуючи п.2.1.1.7.6. в якому зазначено про першочерговість сплати штрафу, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача штрафи, які позивач просив стягнути на підставі п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Враховуючи наведене, слід стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 гривень у вигляді фіксованої частини та 716,35 грн. процентної складової штрафу відповідно до п.2.1.1.12.6.1. та п.2.1.1.7.6 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.12.2012 року в сумі 6158,83 грн., яка складається з: 2496,74грн. - заборгованості за тілом кредиту, 2445,74 грн. - заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом, заборгованості по судовим штрафам 1216,35 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору. Враховуючи, що позовні вимоги були судом задоволені частково з відповідача підлягають стягненню витрати, які поніс позивач на сплату судового збору, у розмірі, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 39,6%, що складає 633,60 грн.

Outcome: partial