Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11.04.2019 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21099-20, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] грошові кошти в розмірі 26800 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок сплачених згідно Договору фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 708564 від 22.11.2013 року станом на 22.03.2018 року 1/2 частини на придбання автомобіля марки ЗАЗ VIDA, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] грошові кошти в розмірі 84673 грн. 14.05.2019 року позивачем [PERSON] подана апеляційна скарга, яка разом з матеріалами цивільної справи направлена до апеляційної інстанції. На підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 27.05.2019 року матеріали цивільної справи повернуто Валківському районному суду Харківської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат між сторонами. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони подали заяви про вирішення питання за їх відсутності, що не є перешкодою у відповідності до положень ч.4 ст.270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення. Перевіривши матеріали цивільної справи № 615/180/18, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. В п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Як слідує із матеріалів справи, при подачі до суду позовної заяви 05.02.2018 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., в зв`язку з чим позовну заяву, яка мала одночасно майновий та не майновий характер, ухвалою судді від 26.02.2018 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків в частині сплати відповідного розміру судового збору. 22.03.2018 року позивач [PERSON] подала уточнену позовну заяву. При цьому зазначила, що оціночна вартість автомобіля та домоволодіння, на її думку, визначається на підставі експертизи, про проведення якої нею подано до суду заяву про забезпечення доказів. Тому судовий збір сплачено відповідно до ЗУ «Про судовий збір», який передбачає за подання позову про поділ майна при розірванні шлюбу ставку в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 704,80 грн., що і було нею сплачено. Обрахувати повну ціну позову не представляється можливим до з`ясування дійсної вартості спільного майна подружжя, визначеного на час розгляду справи товарознавчою експертизою. З урахуванням положень ст.8 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» ухвалою суду від 26.03.2018 року відкрито провадження у цивільній справі. Крім того, суд дійшов висновку про неможливість розгляду заяви про забезпечення доказів поданої разом з позовом, оскільки, зокрема, не надано доказів про сплату судового збору в повному обсязі, тобто за кожну вимогу, яка міститься в заяві. Згідно квитанції №9 від 05.02.2018 року позивачем сплачено судовий збір за подачу заяви про забезпечення доказів в розмірі лише 362,40 грн. 28.02.2019 року представник позивача Перепелиця О.В [PERSON] подав заяву про забезпечення позову у даній справі, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 384,20 грн. Під час судового розгляду позивач неодноразово уточняла позовні вимоги, в кінцевій редакції від 02.11.2018 року просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та поділити майно набуте під час шлюбу між сторонами, стягнувши з відповідача на її користь Ѕ частину вартості автомобіля та ј вартості житлового будинку з господарськими будівлями, залишивши вказане майно у власності відповідача. Заяву про забезпечення доказів за клопотанням позивача залишено без розгляду, в задоволенні заяви про забезпечення позову з уточненнями, яка містить 2 вимоги: накласти арешт на автомобіль, заборонивши його відчуження; накласти арешт на Ѕ частину житлового будинку, заборонивши його відчуження відмовлено. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру, судовий збір обчислюється в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 року становить 1762 грн. і не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. П.2\~ч.2\~ст.4\~цього Закону\~передбачає,\~що при\~подачі позовної\~заяви немайнового\~характеру,\~судовий збір\~обчислюється в\~розмірі 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~що станом\~на 01.01.2018\~року становить\~1762\~грн. Як вбачається із наданого позивачем Звіту про оцінку майна, вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 18.06.2018 року становить 199000 грн. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2109-99, визначена за домовленістю між сторонами у відповідності до Звіту №18-10/2018 ХР, станом на 18.10.2018 року складає 53600 грн. Отже, при подачі позовної заяви до суду, позивач мала сплатити судовий збір в розмірі: за першу позовну вимогу майнового характеру в кінцевій редакції 199000 грн. : 2 х 1% = 995 грн.; за другу позовну вимогу майнового характеру в кінцевій редакції 53600 грн. : 2 х 1% [NUMBER] грн. : 4 х 1% = 765,50 грн., а всього 1760,50 грн. Відповідач під час подачі зустрічної позовної заяви 11.09.2018 року сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн., а після уточнення вимог зустрічної позовної заяви 30.10.2018 року доплатив ще 1365 грн. судового збору, тобто всього сплатив 2069,80 грн. за одну майнову вимогу у виді відшкодування Ѕ частини вартості автомобіля ЗАЗ VIDA, що була сплачена за його придбання станом на час розірвання шлюбу 22.03.2018 року. Із переліку платежів, здійснених за Договором №708564, за період з 11.12.2013 року станом на 22.03.2018 року, тобто за період перебування сторін у шлюбі, сплачено 169346 грн. Таким чином, при подачі зустрічної позовної заяви до суду, відповідач мав сплатити судовий збір в розмірі 169346 грн. : 2 х 1% = 846,73 грн. Враховуючи, що сторони в судовому засіданні відмовилися від компенсації судових витрат, питання про розподіл судового збору між сторонами не вирішувалося. П.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно положень\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що вимоги позивача задоволено судом частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним при подачі позову сума судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 704,80 грн., тобто за одну майнову вимогу. В частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, судовий збір в сумі 1055,70 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету з позивача, який не доплатив необхідну суму при подачі позовної заяви. Оскільки вимоги відповідача за зустрічним позовом задоволено судом частково, з позивача на його користь підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 846,73 грн., тобто за одну майнову вимогу. Надлишково сплачена відповідачем сума судового збору в розмірі 913,77 грн. слід повернути йому з Державного бюджету. З огляду на викладене, суд вважає можливим у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України зобов`язати позивача сплатити різницю суми судових витрат відповідачу (846,73 грн. 704,80 грн. + 913,77 грн. = 1055,70 грн.) та на користь Державного бюджету (1055,70 грн. 913,77 грн. = 141,93 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved