Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 травня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними договорів іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Однак, як вбачається з резолютивної частини рішення, судом не ухвалено рішення в частині стягнення судових витрат на користь держави за другу позовну вимогу, що була предметом розгляду в суді. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Так, при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за першу позовну вимогу немайнового характеру 243,60 грн. Друга позовна вимога судовим збором оплачена не була. Згідно п. 28 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Згідно п.13 вказаної постанови, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Пунктом 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що діяв на час звернення до суду з позовом, визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 0,2 розміру мінімальної заробітної плати(243,60 грн.). На підставі викладеного вище, враховуючи, що у позовній заяві було обєднано декілька самостійних вимог немайнового характеру (визнання недійсним договору іпотеки від 26 липня 2007 року та визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2007 року), беручи до уваги часткову сплату судового збору позивачем при подачі позовної заяви, суд вважає, що з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. за другу позовну вимогу.

Outcome: approved