Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29.04.2011 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що протягом останніх років спільне життя сторін поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач часто нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають сварки. Він не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, він не здатний будувати та підтримувати нормальні сімейні відносини. Ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею малолітню дочку, а також залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 21.11.2019 року вона подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності (а. с.24). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання ним судової повістки-виклику (а. с. 20). Надісланий на адресу відповідача судовий виклик в судове засідання 15.01.2020 року відповідачу не вручено в зв`язку відсутністю адресата. Відповідач не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 29.04.2011 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лісабон, Республіки Португалія, сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 8-11). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, суд вважає, що останню слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved