Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги обґрунтовані тим, що з 18.06.1989 позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 13.04.2009 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно - частину житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2012, яке набрало законної сили 03.04.2012, проведено поділ спільної сумісної власності подружжя - 44/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , у наступний спосіб: [PERSON] виділено із спільної сумісної власності подружжя у її власність 22/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] виділено із спільної сумісної власності подружжя у його власність 22/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , та з урахуванням його частки згідно договору дарування від 10.01.1995, рахувати [PERSON] власником 41/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] , третьому співвласнику будинку, залишено у власності 37/100 частин вказаного житлового будинку. Позивач стверджує, що відповідач постійно чинить їй перешкоди в користуванні спірним житловим будинком, де є її і відповідача частки у праві власності. Зокрема, вселив без її згоди у будинок свою дружину, змінив замки на вхідних дверях. Просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом її вселення у спірний будинок та стягнути з відповідача в її користь судові витрати у справі. Заперечення відповідача. Відповідач відзиву на позов не подав. Мотивувальна частина рішення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.06.1989, який розірвано 13.04.2009. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2012 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили 03.04.2012, визначені частки у праві спільної сумісної власності сторін на 44/100 житлового будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] виділено із спільної сумісної власності подружжя у її власність 22/100 частини житлового будинку, [PERSON] виділено 22/100 частини будинку та з урахуванням його частки будинку, яку він мав у особистій власності згідно договору дарування від 10.01.1995, визначено, що йому належить у праві власності на будинок частка розміром 41/100. [PERSON] , третьому співвласнику будинку, залишено у власності частка у праві власності на будинок розміром 37/100. Положеннями ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як доказ порушення її права власності на житловий будинок, зокрема, перешкод у користуванні ним, позивач надала лист на її ім`я Ковельського ВП ГУНП у Волинській області № 5985-2019 від 08.05.2019 року та довідку цього ж органу, згідно яких відповідач дійсно змінив у будинку серцевини замків, оскільки став проживати з новою дружиною. Ці докази відповідачем не спростовані. Отже, судом встановлено, що відповідач дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні житловим будинком, чим порушує право власності позивача. Обраний позивачем спосіб усунення цього порушення через вселення її в будинок відповідає закону та усуває це порушення. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач довела, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні власністю, змінив замки в будинку, [PERSON] з даного приводу зверталась в Ковельський відділ поліції, тому позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути в судові витрати у справі в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved