Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 15.02.2019 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між нею, громадянкою України [PERSON] та громадянином Польщі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 31.03.2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану у Прушкові запис за номером 41/2004. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 31.03.2004 року між нею та громадянином Польщі [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб. Спільних дітей у шлюбі з відповідачем немає. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Останні роки проживають окремо, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя, із-за взаємних претензій один до одного. В зв`язку з тим, що їх сімейне життя з відповідачем не склалося, з квітня 2012 року фактично припинили спільне проживання та ведення господарства, спільного бюджету.Тобто сім`я остаточно розпалась по причині непорозумінь, психологічної несумісності, спільного небажання відновити сімейні відносини. Згоди на розірвання шлюбу від відповідача отримати не має можливості, оскільки стосунки з ним не підтримує, проживає в Україні, а відповідач в Польщі. Спорів про поділ майна на даний час між ними не існує. А тому вважає, щоїхнійшлюб носить формальний характер, а перебування у ньому суперечить його інтересам. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду [PERSON] від 19.02.2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від18.03.2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям провадження та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання о 09:00 год. 03травня 2019 року (а.с.19). 03.05.2019 року суддею [PERSON] постановлено ухвалу про судове доручення, відкладено підготовче засідання в справі на 10 год.00 хв. год. 04.11.2019 року, із резервною датою на 04.02.2020 року о 10год.00 хв. та провадження по справі зупинено до її виконання. Звенигородський районний суд Черкаської області у відповідності до Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1994 року звернувся з дорученням через Головне територіальне управління юстиції в Черкаській області до компетентного органу Республіки Польща вчинити необхідні дії для вручення судових та позасудових документів [PERSON] (який проживає за межами України, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , а саме: вручити копіюпозовної заяви з додатками, виклик (повідомлення) про день судового розгляду, та його допит, з поверненням підтвердження про вручення документів ( а.с.23-24,25). 13.01.2020 року Звенигородський районний суд Черкаської області звернувся до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області із запитом про хід виконання вказаного вище судового доручення. Згідно інформації, наданої 17.01.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) на запит суду, 16.05.2019 року (вих.№4912/7-01-12/2583) на адресу Окружного суду в Варшаві (Республіка Польща) Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області направлено доручення Звенигородського районного суду Черкаської області про вручення судових документів та проведення допиту відносно [PERSON] . Оскільки, станом на 09.01.2020 року від польського суду не надходило документів за результатами виконання судового доручення, 09.01.2020 року за вих.№4912/7-01-12/63 направлено листа про надання інформації. Станом на сьогодні у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), як правонаступника ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відсутня будь-яка інформація про стан виконання доручення суду. Після отримання інформації від польського суду суд буде проінформовано додатково. Ухвалою судді Звенигородського районного суду [PERSON] від 04.02.2020 року провадження по справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів. Суддю Звенигородського районного суду [PERSON] відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку з 07.09.2020 року. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) від 08.09.2020 року прийнято справу до свого провадження. 09.09.2020 року на адресу суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли документи, складені Польським судом в ході виконання доручення Звенигородського районного суду Черкаської області про неможливістьвиконання судового доручення. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) від 11.09.2020 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання. В судове засідання позивачка не з`явилася, на електронну адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи через Головне територіальне управління юстиції в Черкаській області, на підтвердження того, 09.09.2020 року від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли документи, складені Польським судом в ході виконання доручення Звенигородського районного суду Черкаської області про неможливість виконання судового доручення.А такожзгідноположень ч.11ст.128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Звенигородськогорайонного суду Черкаської області, та не надав відзив на позов. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для подальшого відкладення розгляду справи, суд керується наступним. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом Українивід 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікаціюКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, щокоженмає право розглядйогосправиупродовжрозумного строку. Розумні строки розглядусправи судом також є однією з конституційних засад судочинства (п.7) ч. 2 ст. 129 КонституціїУкраїни). Крім того, право позивачки на розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і нормами ЦПК України (п. 10) ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України своєчасність розгляду і вирішення цивільних справ є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. В п. 30 остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чернецький проти України» від 08.03.2017 року зазначено, що неспроможність національних органів влади здійснити процедуру розірвання шлюбу упродовж розумного строку порушувала за конкретних обставин питання за статтею 12 Конвенції (див. рішення у справі «В.К. проти Хорватії» (V.K. v. Croatia), заява № 38380/08, пункт 106, від 27 листопада 2012 року). Європейський суд з прав людини в п. 70 остаточного рішення у справі «Рисовський протии України» від 20.01.2012 року підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер протии Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз протии Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. протии Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль протии Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Із відповідним судовим дорученням суд звернувся до компетентного органу Республіки Польща більше року тому. Станом на 09.09.2020 року судове доручення не виконано, про що на адресу суду надіслано документи складені польським судом з повідомленням причин, що перешкоджають його виконанню (про посилку, адресовану [PERSON] було повідомлено двічі, його не взяли вчасно). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше відкладення розгляду справи з підстав повернення без виконання доручення, порушуватиме право позивачки на розглядїї справи протягом розумного строку, а також може призвести до порушення її прав, в тому числі гарантованих ст. 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суд враховує, що відповідач викликаний в судовезасідання, призначене на 18.09.2020 року шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, та в разі незгоди із даним рішенням не буде позбавлений права звернутись із заявою про його перегляд. За таких обставин, з метою забезпечення права позивачки на розгляд справи протягом розумного строку, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні 18.09.2020 року. З урахуванням думки позивача та положень ст.280ЦПК України суд ухвалив провести заочний розглядсправи та вирішити її на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 31.03.2004 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану у Прушкові запис за номером 41/2004 (а.с.8). Від даного шлюбу дітей у сторін немає. Як зазначено в ст.63 Закону України Про міжнародне приватне право, припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за йоговідсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє місце проживання. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, підсудні судам України. Статтею 63 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ч. 1 ст. 60 Закону України Про міжнародне приватне право. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування,мотиви суду. Встановлено, що відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Польща. Шлюб укладено 31.03.2004 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану у Прушкові запис за номером 41/2004. Позивач є громадянкоюУкраїни, зареєстрована та проживає в Україні, зокрема за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Таким чином, Звенигородський районний суд є компетентним судом у розгляді цієї справи про розірвання шлюбу між сторонами і до правовідносин сторін застосовується законодавствоУкраїни. Статтею 21 Сімейного кодексуУкраїни визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст.110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1,2 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніхдітей, що мають істотне значення. Доводи [PERSON] про те, що її подальше спільне життя з відповідачем привело до того, що у них немає ніяких спільних інтересів і ніщо їх не пов`язує, вони проживають окремо з квітня 2012 року та не підтримують ніяких стосунків, заслуговують на увагу. Встановлено, що причинами розладу подружніх відносин є відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. В зв`язку з тим, що спільне життя сторін не склалося, вони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з квітня 2012 року та не підтримують стосунків та зв`язків. Від данного шлюбу дітей у них немає. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 Сімейного кодексу України ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач, скориставшись даним правом, звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подружніх відносин не підтримують тривалий час і вважає, що шлюб з відповідачем суперечить її інтересам, не має наміру зберігати шлюб та наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Суд вважає за необхідне також роз`яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За клопотанням позивача судові витрати слід залишити за нею. На підставі наведеного ст.110-112,113 Сімейного кодексу України, ст.63 Закону України Про міжнародне приватне право,

Outcome: approved