Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 01.03.2021 представник позивача звернулася суду з позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.06.2018 року по 28.02.2019 року позивач працював в ТОВ «Коронос-Дон» на посаді тракторіста-машиніста сільськогосподарського виробництва. 28 лютого 2018 року позивача було звільнено. Із наказом про звільнення позивач ознайомлений не був. Відповідачем трудову книжку позивачеві при його звільненні видано не було, а в липні 2020 року труда книжка видана позивачу без внесення відповідного запису про звільнення, що порушує йо права, визначені ст.ст. 47,48 КЗпП України. Повного розрахунку при звільненні проведено, також не було. На неодноразові звернення позивача до ТОВ «Короно Дон» з вимогою оформити належним чином його трудову книжку та здійснити розрахунок, зазначені вимоги залишені відповідачем поза увагою. Адвокатом був направлений лист на адресу відповідача з вимогою належного оформлення трудової книжки [PERSON] шляхом внесення запису про звільнення та проведення повного розрахунку, який 05.01.2021 року отримано керівником, відповіді на вищезазначений лист не надано, будь-яких дій щодо внесення запису про звільнення та проведення розрахунку з позивачем зроблено не було. У період з 01.06.2018 року по 28.02.2019 року, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, останньому нарахована заробітна плата в сумі 36883 грн., сума відрахувань складає 7192,19 грн. До сплати позивачу з урахуванням відрахувань складає 29690,19 гривень, із них позивач отримав шляхом переказу відповідачем на його картковий рахунок 7700 грн, та два рази заробітна плата була виплачена готівкою на загальну суму 3390 грн. За які саме, місяці отримав кошти йому не відомо, оскільки заробітна плата виплачувалася не регулярно. Таким чином заборгованість по заробітній платі складає 18600 гривень. Оскільки відповідач у день звільнення не видав трудової книжки, за затримку її видачі на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 204,00 гривень. Загальна кількість робочих днів затримки складає 499 днів х 204,88 гривень =89580,48 гривень- сума середнього заробітку, що підлягає стягненню за затримку видачі трудової книжки. У зв`язку з затримкою видачі трудової книжки [PERSON] отримав моральну шкоду, зазнав хвилювань, невпевненості, відсутності матеріального забезпечення, оскільки без трудової книжки влаштуватись на роботу неможливо, сума моральної шкоди складає 10000 гривень. У зв`язку з цим, просить зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Коронос-Дон» внести запис до трудової книжки [PERSON] , зазначивши датою його звільнення фактичний день видачі йому трудової книжки, оформлений належним чином, стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати розмірі 18600 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89580,48 гривень, 10000 гривень моральної шкоди. Від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Коронос-Дон» надійшов відзив на позов в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне, дійсно 01.06.2018 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «КОРОНОС-ДОН» на посаду тракториста- машиніста сільськогосподарського виробництва із заробітною платою в розмірі 4000 гривень на місяць. 28.02.2019 року відповідно до Наказу №3 від 28.02.2019 року за ст. 36 п. 1 КЗпП [PERSON] звільнено. Заборгованості зі сплати заробітної плати роботодавця перед працівником не було, що підтверджується копіями відомостей про видачу заробітної плати за період з червня 2018 року по лютий 2019 року, які містять особистий підпис позивача. Дійсно під час звільнення ТОВ «КОРОНОС-ДОН» не було внесено запису про звільнення працівника [PERSON] , оскільки трудові книжки робітників не зберігалися на підприємстві. Під час прийняття робітника на роботу, в тому числі і позивача, керівником підприємства вносився запис про прийняття на роботу та одразу поверталися робітнику за його згодою, оскільки в 2015 році приміщення бухгалтерії TOB «КОРОНОС- ДОН» було захоплено незаконними озброєними формуваннями та майже вся бухгалтерська документація була незаконно вивезена, керівництво підприємства було вимушено звертатися до правоохоронних органів та самостійно розшукувати викрадені документи. Позивач по справі [PERSON] є мешканцем с. Євгенівка та на час укладання трудових відносин був обізнаний про обставини викрадення документації на підприємстві, а тому забажав зберігати трудову книжку у себе. Після звільнення [PERSON] відмовився надавати трудову книжку для внесення запису про звільнення, що зокрема підтверджується й перебуванням у його володіння оригіналу трудової книжки. Посилання позивача на неодноразове звернення до TOB «КОРОНОС- ДОН» з вимогою внесення запису про звільнення у його трудову книжку нічім не підтверджується. Що стосується звернення до відповідача адвокатом Король Т.В. з вимогою про виплату заборгованості з заробітної плати [PERSON] та внесення запису про звільнення листом від 26.12.2020 року зазначає, що дійсно такий лист надходив до ТОВ «КОРОНОС-ДОН» з приєднаними до нього посвідченими адвокатом копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4581 від 26.02.2013 року, ордер серія ДН № 134068 від 18.12.2020 року, договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 року. Проте, документи, додані адвокатом Король Т.В. до заяви від 24.12.2020 року, не містять інформації про наділення її повноваженнями щодо звернення до ТОВ «КОРОНОС-ДОН» із будь-якими заявами від імені [PERSON] , а ордер серія ДН №134068 від 18.12.2020 року передбачає надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги № б/н від 18 (без вказівки на місць укладання договору) у Великоновосілківському райсуді, судах апеляційної інстанції та не містить інформації щодо наявності/відсутності обмежень наданні: допомоги, що є порушенням порядку оформлення ордерів, а тому заява була залишена без розгляду, як така, що подана не уповноваженою особою. Вимог про поновлення на роботі у цій справі не заявлено, із часу звільнення 28.02.2019 року до моменту звернення до суду 01.03.2021 року позивач не звертався з вимогами до відповідача про внесення запису до трудової книжки, про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затримкою трудової книжки, поважних причин пропуску, встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку не зазначено та позивач не просить цей строк поновити, вимоги задоволенню не підлягають за пропуском строку звернення до суду. Що стосується стягнення понесеної позивачем моральної шкоди вони також не підлягають задоволенню оскільки є недоведеними позивачем. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відзив на позов є необґрунтованим та не доведеним належними доказами. Обґрунтовуючи свою позицію та причини не внесення запису про звільнення до трудової книжки [PERSON] , відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено факту видачі йому трудової книжки одразу після прийняття на роботу. Вказані обставини мають підтверджуватися особистою заявою про видачу трудової книжки для зберігання, а також записом в журналі обліку та ведення трудових книжок. Крім того, факт відмови позивача надавати трудову книжку для внесення до неї запису, також ні чим ні підтверджено. Про точну дату звільнення позивач дізнався з індивідуальних відомостей про застраховану особу 25.01.2021 року. Надана копія наказу від 28.02.2019 року № 3, не містить відомостей про підстави звільнення, а також про ознайомлення зі вказаним наказом [PERSON] . Відповідачем не надано жодного доказу, того що він звертався (направляв повідомлення), до позивача з пропозицією надати трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення. Отримання відповідачем листа від 26.12.2020 року з приєднаними до нього посвідченими адвокатом копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4581 від 26.02.2013 року, ордеру серія ДН № 134068 від 18.12.2020 року, Договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 року, вже підтверджує той факт, що відповідач був обізнаний про те що позивач має претензії, бажав та мав намір вирішити спір в позасудовому порядку. Не надання відповіді на даний лист підтверджує ігнорування, нехтування та порушення прав позивача з боку роботодавця. Договір про надання правової допомоги не містить обмежень прав адвоката, що дає підстав стверджувати, що причини не надання відповіді є надуманими. Що стосується доводів представника відповідача про порушення строків звернення до суду, зазначає, що наказ про звільнення позивачу вручено не було до теперішнього часу, із його копією він ознайомився лише при отриманні відзиву, про конкретну дату звільнення дізнався лише 25.01.2021 року. Заяви про звільнення позивач не подавав. Трудова книжка в розумінні статті 47 Кодексу законів про працю України, [PERSON] до теперішнього часу не видана, а тому строків звернення до суду він не пропустив. Із вимогою про стягнення належної позивачу заробітної плати він може звернутись без обмеження будь-яким строком. Надані відповідачем копії документів, що іменуються відомостями про виплату заробітної плати за відповідний місяць не є касовими документами, оформленими відповідно до вимог за Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Копії відомостей № 17, 21, 25, 31 не містять відомостей про дату та рік складання та/або видачі готівки. Видача готівки повинна проводиться касиром. Копії наданих відповідачем відомостей містить підпис директора, при цьому не зрозуміло, що це означає, що він виконував обов`язки касира та видавав заробітну плату, або перевірив відомість. При одержані заробітної плати в касі відповідача позивач мав розписатися в видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки одержаної суми, пред`явити паспорт чи документ, що їх замінюють. Відомості, копії яких надані відповідачем, позивач не підписував. Кожна копія містить різні підписи не схожі одна на одну. Видаткові касові ордери з розпискою про отримання та інформацією про документ, що посвідчує особу [PERSON] надано. Вважає, доводи відповідача, викладені в відзиві не спростовують доводів позивача. У судове засідання з`явилися представники сторін. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити, зазначила, що [PERSON] працював трактористом- машиністом в ТОВ «Коронос-Дон», в кінці зими, йому сказали на підприємстві, щоб більше на роботу не виходив, заяви про звільнення він не писав, із наказом про звільнення його не ознайомлювали, потім він неодноразово звертався до керівництва підприємства з вимогою, щоб йому повернули трудову книжку, особисто приходив до директора підприємства, трудову книжку [PERSON] видали лише в липні 2020 року, точної дати він не пам`ятає, однак вона не містить запису про звільнення, а тому [PERSON] неодноразово звертався з приводу внесення запису про звільнення до ТОВ «Коронос-дон», однак ці відомості до трудової книжки до цього часу не внесені. Про дату звільнення [PERSON] дізнався з даних Пенсійним фондом відомостей про застраховану особу. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві, зазначила, що трудова книжка зберігалася у працівника за його згодою, так як на підприємстві був випадок захвату документації, запис про звільнення не внесено через те, що [PERSON] не надав трудову книжку ТОВ «Коронос-дон» для внесення запису. Із наказом про звільнення [PERSON] знайомили шляхом розміщення цього наказу на дошці оголошень підприємства. Із березня місяця він не виходив на роботу так як знав про його звільнення. Факт видачі трудової книжки [PERSON] письмово не не зафіксований. Просить у задоволенні позову відмовити, також посилається на пропущення позивачем трьохмісячного строку звернення до суду. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року за вказаною заявою відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 04 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 липня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Установлено, 01 червня 2018 року [PERSON] призначений на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва до ТОВ«Коронос-Дон», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , заповненої 17 жовтня 1989 року (а.с.9-14). З відповіді Великоновосілківського районного центру зайнятості № 01/75/01-28-21 від 22.01.2021р. вбачається, що звітність щодо вивільнення [PERSON] ТОВ «Коронос Дон»(код ЄДРПОУ 40791976) не надавало (а.с.21). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] , у період із 01.06.2018 по 28.02.219 йому нарахована заробітна плата в сумі 36883 гривень, сума відрахувань складає 7192,19 гривень, до сплати з урахуванням відрахування та сплати податків, розмір заробітної плати складає 29690,19 гривень (а.с.22-26). Відповідно до наказу № 04 к від 01.06.2018 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Коронос-Дон» на посаду механізатора І класу із заробітною платою в розмірі 4000 гривень на місяць (а.с. 45). Відповідно до наказу №3 від 28.02.2019 року за ст.36 п.1 КЗпПУ [PERSON] звільнено з посади механізатора І класу (а.с.64). Згідно відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Коронос-Дон» в період з червня 2018 року по лютий 2019 року нараховувало заробітну плату [PERSON] у 2018 році в розмірі 4000 гривень, в 2019 році 4200 гривень (а.с.46-54). Згідно копій відомостей про видачу заробітної плати за період з червня 2018 року по лютий 2019 року [PERSON] під власний підпис отримував заробітну плату з червня по грудень у розмірі 3220 гривень, у січні-лютому 2019 року 3381 гривень. (а.с.55-) Згідно копій розрахунково-платіжних відомостей ТОВ «Коронос-Дон» у період із червня 2018 року по лютий 2019 року нараховувало заробітну плату [PERSON] , у 2018 році в розмірі 4000 гривень, в 2019 році 4200 гривень (а.с.95-103). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Статтею 43\~Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом .Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статті 233 КЗпП України ( в редакції, яка діяла на час видачі наказу про звільнення- 28.02.2019) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно статті 233 КЗпП України (в редакції на час звернення до суду) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Наданий відповідачем наказ про звільнення [PERSON] не містить підпису про ознайомлення [PERSON] зі змістом цього наказу та про його отримання, також відсутні посилання на підставу видачі цього наказу, зокрема заяву [PERSON] , оскільки його звільнено за угодою сторін. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ознайомлення [PERSON] з наказом про звільнення було шляхом розміщення його на дошці оголошень підприємства, оскільки законодавством передбачено, що наказ повинен бути вручений працівнику. Крім цього, трудова книжка [PERSON] не містить запису про звільнення тобто належним чином не оформлена. За вказаних обставин, суд вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено. Щодо видачі оформленої належним чином трудової книжки суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 27.04.1993\~№ 301\~«Про трудові\~книжки працівників»\~встановлено,\~що при\~влаштуванні на\~роботу працівники\~зобов`язані\~подавати трудову\~книжку,\~оформлену в\~установленому порядку. Без\~трудової книжки\~приймаються на\~роботу тільки\~ті особи,\~які працевлаштовуються\~вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Наказом Міністерства\~праці України,\~Міністерства юстиції\~України,\~Міністерства соціального\~захисту населення\~України від\~29.07.1993\~№ 58\~затверджена Інструкція\~про порядок\~ведення трудових\~книжок працівників,\~якою визначено,\~що при\~ \~влаштуванні \~ на\~ \~роботу \~працівники \~зобов`язані\~подавати трудову\~книжку,\~оформлену в\~установленому порядку.\~Власник або\~ \~уповноважений \~ним \~орган \~зобов`язаний\~ видати\~працівнику його\~трудову книжку\~в день\~звільнення з\~внесеним до\~неї записом\~про звільнення.\~ \~ При\~затримці видачі\~ трудової\~ книжки\~ з\~ вини\~ власника\~ або\~уповноваженого ним\~ \~органу \~ працівникові\~ \~сплачується \~середній заробіток\~за весь\~час вимушеного\~прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. На підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. З наведених нормативно-правових положень вбачається, що трудові книжки працівників юридичних осіб зберігаються на підприємствах, в установах й організаціях як документи суворої звітності. Обов`язок ведення трудових книжок та видачі належно оформленої працівнику в день звільнення покладено саме роботодавця. Безпосередньо у працівника мають зберігатися лише трудові книжки найманих працівників фізичної особи підприємця. ТОВ «Коронос-дон» є бридичною особою, а тому трудова книжка [PERSON] повинна була зберігатися на підприємстві та у день звільнення видана [PERSON] належним чином оформлена. Натомість, відповідачем з його вини порушено, передбачений законодавством обов`язок щодо ведення трудових книжок, трудова книжка [PERSON] на день звернення до суду належним чином не оформлена, а тому суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача щодо зобов`язання ТОВ «Коронос-Дон» внести запис про звільнення до трудової книжки [PERSON] , зазначивши датою звільнення фактичний день видачі йому трудової книжки, оформленої належним чином. Згідно ч. 5 ст.\~235\~КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відтак, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача слід застосувати норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки, докази вручення [PERSON] наказу про звільнення та трудової книжки відсутні, крім цього трудова книжка [PERSON] не містить запису про звільнення тобто є неналежно оформленою, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Так, заробітна плата нарахована позивачу за останні 2 місяці становить 8400 гривень, кількість робочих днів у цих місяцях -41 день, тобто розмір його середньоденного заробітку становить 204,88 гривень (8400:41=204,88). Час вимушеного прогулу позивачем пораховано на день звернення до суду - 499 робочих днів. Для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню, тобто 204,88 гривень, на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, тобто на 499 днів, що становить 89580,47 гривень. Вимогу позивача про наявність заборгованості по заробітній платі в розмірі 18600 гривень суд вважає недоведеною, оскільки з наданих відповідачем відомостей про видачу заробітної плати, вбачається, що заробітна плата [PERSON] виплачена в повному обсязі. Суми, зазначені в відомостях про видачу заробітної плати узгоджуються з сумами, зазначеними у відомостях про нарахування заробітної плати, індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України, розрахунково-платіжних відомостях. Доказів того, що підпис у вказаних відомостях не належить [PERSON] суду не надано. Суд вважає, надані відповідачем відомості про видачу заробітної плати є належними та допустимими доказами. За вказаних обставин, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 18600 гривень слід відмовити. Що стосується моральної шкоди, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи, що зі сторони відповідача ТОВ «Коронос-дон» мають місце порушення трудових прав позивача [PERSON] , у зв`язку з чим позивач зазнав хвилювань, невпевненості та відсутності стабільності в організації свого життя, був вимушений витрачати свій час на пошуки істини, а тому суд вважає, що внаслідок таких дій позивачу завдано моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких позивачеві були спричинені моральні страждання,\~\~ступінь вини підприємства, істотність вимушених змін у способі життя та інші обставини, виходячи з чого суд вважає суму у 1000 грн. є достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої [PERSON] незаконним звільненням. А тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial