Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року визнано патент України №32584 на промисловий зразок «Кутовий модульний диван «Сканді» - недійсним на підставі п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та таким, що не набрав чинності від дати публікації відомостей про видачу патенту; зобовязано Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України №32584 на промисловий зразок «Кутовий модульний диван «Сканді» та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки»; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640 грн. Разом з тим, у вказаному рішенні судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат щодо судового збору сплаченого за забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., оплати гонорару експерта у розмірі 15000 грн., та витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 21425,00 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4\~ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що по даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2018 року [PERSON] сплатив судовий збір за подання заяви про застосування заходів забезпечення позову у розмірі 352,40 грн. (а.с.105), яка в подальшому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року була задоволена (а.с.130-133). Тому заява [PERSON] про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 352,40 грн. підлягає задоволенню. В той же час, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи у розмірі 15000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки грошові кошти на проведення експертизи сплатила [PERSON], що підтверджується квитанцією №1111-5926-3894-3000 від 16.01.2018 року (а.с.159), а тому суд не вбачає підстав для стягнення витрат повязаних з проведенням експертизи, оскільки позивачем не понесені дані витрати. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 10 травня 2018 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат в якій заявив про те, що після ухвалення рішення суду у визначений законом строк ним будуть подані докази про оплату витрат на професійну правничу допомогу. 15 травня 2018 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат в якій він провив стягнути з відповідача на його користь судовий збір сплачений за забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., оплату гонорару експерта у розмірі 15000 грн., та витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 21425 грн.\~ Відповідно ч. 2 ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Як роз'яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У матеріалах справи наявний Договір №LХА17-002 про надання правової допомоги від 07 липня 2017 року укладений між ФОП [PERSON] та Адвокатським обєднанням «ЛЕКСЕЛ», від імені якого на підставі довіреності діяв адвокат [PERSON]. Розділом 5 вищевказаного Договору визначався порядок оплати послуг (а.с.163-169). На підтвердження факту сплати позивачем витрат на професійну правову допомогу Адвокатському обєднанню «ЛЕКСЕЛ» позивачем надано рахунок-фактуру №LХА-000006 від 26.10.2017 року (а.с.161) та оригінал квитанції на суму 5000 грн. (а.с.160), а також підсумковий акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №LХА-000012 від 14.05.2018 року (а.с.186) та оригінали квитанцій на суму 16425 грн. (а.с.187-194). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідно до розрахунку суми судових витрат позивач сплатив Адвокатському обєднанню грошові кошти в сумі 21425 грн. за надання правничої допомоги, а саме: 2,8 годин - підготовка позовної заяви на суму 5000 грн., 4,5 годин - підготовка до судового засідання на суму 8100 грн., 2,0 годин - участь у судовому засіданні на суму 3600 грн., 2,5 годин - очікування на суму 2250 грн., 5,5 годин - транспорт на суму 2475 грн. Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до журналу судового засідання від 12.04.2018 року адвокат позивача приймав участь в судовому засіданні з 12-47 год. по 12-59 год. (а.с.147-148) тобто 12 хвилин, відповідно до журналу судового засідання від 07.05.2018 року адвокат позивача приймав участь в судовому засіданні з 10-01 год. по 10-32 год. (а.с.152-153) тобто 31 хвилину, відповідно до журналу судового засідання від 10.05.2018 року адвокат позивача приймав участь в судовому засіданні з 16-39 год. по 17-04 год. (а.с.175) тобто 25 хвилин (з яких суд знаходився у нарадчій кімнаті 2 хвилини, отже адвокат надавав правничу допомогу фактично 23 хвилини), в загальній кількості 1 година 6 хвилин, а не дві години, як адвокат зазначив в розрахунку суми судових витрат. Посилання адвоката позивача на те, що на підготовку позовної заяви та підготовку до судового засідання, ним витрачено в загальній кількості 7,3 години є частково обґрунтованим, оскільки позовна заява не є складною, на її складання не витрачено багато часу. Що ж стосується підготовки адвоката до судового засідання, суд не може надати оцінку вказаному доказу, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо підготовки адвоката до судового засідання. Враховуючи розмір виконаних адвокатом [PERSON] робіт по наданню позивачу [PERSON] правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; поширеність справ про визнання патенту на промисловий зразок недійсним та те, що позивач особисто приймав участь у судових засіданнях, суд вважає, що дійсно необхідно ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про судові витрати та стягнути з відповідача на користь позивача суму 775,30 грн. за участь адвоката в судових засіданнях та суму 3600 грн. за підготовку позовної заяви, а всього 4375 грн. 30 коп. З урахуванням зазначеного слід ухвалити додаткове рішення суду про судові витрати позивача після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно норм ст. ст. 141, 246, 270 ЦПК України.

Outcome: partial