Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.08.2007 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16378,22 грн., що складається з наступного: 534,09 грн. заборгованість за кредитом; 11488,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 756,11 грн. штраф (процентна складова) а також судові витрати (судовий збір) в сумі 1762,00 грн. Сторони в судове засідання не зявилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином. На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.08.2007 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у Договорі. Згідно умов договору, позичальник повинен щомісяця надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою, комісією, а також іншими витратами згідно Умов (а. с. 10-15). Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 30.11.2017 виникла заборгованість перед позивачем у загальному по всім нарахуванням розмірі 16378,22 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а. с. 4-7). Відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання і заборгованість за договором залишається непогашеною, що є порушенням законних прав позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються з: заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, а також заборгованості за пенею та комісією. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобовязань, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Враховуючи, що в порядку ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобовязання за договором у розмірі 756,11 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у звязку зі сплатою судового збору в сумі 1762,00 грн. (а. с. 1).

Outcome: partial