Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що господарська споруда (корівник) в с. Малий Гвіздець, по вул.Господарська, 2, Коломийського району була у колективній власності товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової фірми «Левада», яка передана останньому приватним сільськогосподарським підприємством «Товтри» як майнові паї. Члени ТзОВ АФ «Левада», які припинили своє членство в ньому, продали позивачу свої майнові паї, а Старогвіздецькою сільською радою йому видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ АФ «Левада». Частка позивача визначена в розмірі 29 065,46 грн. в цінах 2003 року. Позивач зазначає, що оскільки він не є членом ТзОВ АФ «Левада», то відповідно до ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» має право витребувати свій майновий пай в натурі. Відповідач в рахунок паю передав позивачу вищезазначений корівник №4. Рішенням Старогвіздецької сільської ради від 22.05.2015 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Господарська,2 в с. Малий Гвіздець для обслуговування корівника. Однак, позивач не має змоги виконувати вказане рішення через відсутність правовстановлюючого документу на будівлю. Право власності на корівник не зареєстровано. ТзОВ АФ «Левада» зареєструвати таке право не може, оскільки корівник передано позивачу в рахунок майнового паю, в звязку з чим це майно не перебуває на балансі відповідача. Позивач також не має можливості зареєструвати своє право на вказану будівлю, оскільки свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства не є документом, на підставі якого відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводиться державна реєстрація вказаного права. Вказує позивач, що він використовує корівник для своїх потреб. Рішенням Старогвіздецької сільської ради від 22.05.2015 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Господарська,2 в с. Малий Гвіздець для обслуговування корівника. Однак, укласти договір оренди земельної ділянки позивач не може через відсутність правовстановлюючого документу на вказану будівлю. Тому позивач просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення корівника. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. 14.07.2015 року керівник відповідача [PERSON] звернувся до суду із письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати без участі його представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, і, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до акту прийому-передачі майна, майнових паїв пайовиків ПСП «Товтри» передало ТзОВ АФ «Левада» майнові паї на суму 126 162 грн., в тому числі корівник №4 (а.с.7). Згідно з довідкою, виданою ТзОВ АФ «Левада» 17.03.2015 року позивач отримав в рахунок майнового паю будівлю корівника №4, що знаходиться в с.Малий Гвіздець, по вул. Господарська, Коломийського району (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого 17.03.2015 року Старогвіздецькою сільською радою, позивач має право на пайовий фонд майна КСП ТзОВ АПФ «Левада» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 25.11.2002 року становить 126 129,17 грн., частка позивача визначена в розмірі 29 065,46 грн. (а.с.8) Відповідно до рішення шостого демократичного скликання (двадцять дев'ятої сесії) Старогвіздецької сільської ради №394-29/2015 від 22.05.2015 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с.Малий Гвіздець, по вул.Господарська, 2, для іншого сільськогосподарського призначення (обслуговування існуючого корівника) площею 0,25 га з подальшою передачею в оренду (а.с.9). Судом встановлено, що згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року приватної власності на спірну нежитлову будівлю за адресою: с. Малий Гвіздець, по вул.Господарська, 2, Коломийського району, в ОКП Коломийське МБТІ не зареєстровано (а.с.5). Відповідно до даних технічного паспорту на спірне приміщення, виданого приватним підприємцем [PERSON] 20.03.2015 року, загальна площа цього приміщення 1 383,4 кв. м. (а.с.10-15). Статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, а ч. 2 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що в звязку з вищенаведеними обставинами позивач не має можливості належно оформити свої права на придбане приміщення корівника та реалізувати свої права як його власник. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. 392 ЦК України та,

Outcome: approved