Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Стислий виклад вимог учасників справи. [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Нова пошта» про захист порушених прав споживачів про повернення речей, які були надані у володінні за договором перевезення. Позовні вимоги мотивовані тим, що у жовтні 2018 року він скористався послугами ТОВ «Нова пошта» з перевезення вантажу комплектів меблів, яке здійснювалось за експрес-накладними: № 20400103502467, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 17592 грн., № 20400103166651, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 3672 грн. № 20400103951638, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 37463 грн. № 20400104216257, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 2752 грн. Загальна оголошена вартість вантажу становила 61479 гривень. Вказує, що після прибуття цих вантажів в міста доставки одержувачами виявлено, що комплекти меблів мають пошкодження, про що було складено акти приймання-передачі та на даний час весь вантаж знаходиться у відповідача та йому не повернуто. ТОВ «Нова пошта» йому відмовило у поверненні в добровільному порядку вантажу, посилаючись на пункт 13.1.2 Умов надання послуг з організації перевезення відправлень, вважаючи його незатребуваним, оскільки протягом встановленого строку він не звернувся за поверненням відправлення. Відтак, вважає такі дії ТОВ «Нова Пошта»щодо відмови повернути вантаж незаконними та такими, що порушують його право власності, оскільки прямо суперечать принципу непорушності права власності, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національному законодавству, через те, що призвели до позбавлення його права власності у непередбачений законодавством спосіб. У червні 2020 року ТОВ «Нова пошта» подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення вартості перевезення відправлень. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] не отримав вантаж, при цьому відсутність вини відповідача у пошкодженні цього відправлення підтверджується рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17\~липня 2019\~року у справі № 159/870/19, а тому позивач у відповідності із п. 6.1. публічного договору про організацію перевезення, розміщеного на офіційному сайті ТОВ «Нова Пошта» зобов`язаний сплатити останньому вартість зберігання відправлення відповідно до чинних тарифів експедитора у розмірі 68371 грн., які й просить стягнути з позивача. Рух справи в суді. Первісну позовну заяву подано до суду 17 березня 2020 року. Ухвалою судді від 19 березня 2020 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судовому засіданні на 22 квітня 2020 року. Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року відкладено розгляд справи на 26 червня 2020 року. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року судове засідання у вказаній справі відкладено на 09 липня 2020 року, з повторним викликом сторін. 26 червня 2020 року ТОВ «Нова Пошта» подано зустрічну позовну заяву та відзив на первісний позов. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, а судове засідання відкладено на 05 серпня 2020 року. 14 липня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи. У ході судового розгляду представник позивача за первісним позовом, первісний позов підтримав, просив його задовольнити. У задоволені зустрічного позову просить відмовити, посилаючись на те, що не можна вважати, що [PERSON] прийняв та приєднався до умов публічного договору, який знаходиться на офіційному сайті відповідача в установленому порядку як друга сторона, оскільки відсутні підтвердження, що сторони обумовили у письмовому,чи електронному, чи будь-якому іншому вигляді конкретні умови та правила, які передбачені цими документами. У ході розгляду справи представник позивача за зустрічним позовом, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зустрічний позов підтримав, у задоволенні первісного позову просив відмовити, посилаючись на те, що ТОВ «Нова Пошта» не укладало із позивачем договір перевезення, а надає експедиторські послуги згідно з публічним договором з організації перевезень, що розміщений в нього на офіційному сайті з умовами якого [PERSON] зобов`язаний ознайомитися. Крім того вказує, що [PERSON] не скористався досудовим порядком врегулювання спору, не є власником спірного майна, а вказані вимоги вже були предметом судового розгляду, зокрема Ковельським міськрайонним судом (справа№ 159/870/19), та є недоведеними, оскільки позивачем не надано належним та допустимих доказів на їх підтвердження. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] скористався послугами ТОВ «Нова пошта» з перевезення вантажу комплектів меблів. Відправлення вантажів здійснювалось за експрес-накладними: № 20400103502467, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 17592 грн., № 20400103166651, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 3672 грн. № 20400103951638, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 37463 грн. № 20400104216257, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 2752 грн. Загальна оголошена вартість вантажу становила 61479 гривень. При прибутті вантажів в міста доставки одержувачами було виявлено, що комплекти меблів мають пошкодження, про що було складено акти приймання-передачі. Також судом з`ясовано 12 жовтня 2018 року [PERSON] письмово звернувся до ТОВ «Нова пошта» з претензіями щодо повернення оголошеної вартості вантажу за вказаними експрес-накладними. Листом ТОВ «Нова пошта» від 02 листопада 2018 року № 18250 відповідачем було визнано ту обставину, що вищеперераховані вантажі було пошкоджено під час перевезення, що зафіксовано актами приймання-передачі. Водночас, позивачу було відмовлено у відшкодуванні повної (оголошеної) вартості відправлення з посиланням на вимоги п. п. 7.2.2. - 7.2.3. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень та запропоновано компенсацію у розмірі 10% від оголошеної вартості по кожному відправленню. Після чого 10% оголошеної вартості вантажу, що становить 6147,90 грн., були перераховані [PERSON] відповідачем в односторонньому порядку на банківську картку. 21 листопада 2018 року позивач повторно звернувся з письмовими претензіями на офіційний сайт ТОВ «Нова пошта», однак реагування на його звернення не було, у зв`язку із чим [PERSON] подано до суду позов про стягнення вартості вантажу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 159/870/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вищевказані судові рішення набули законної сили. Також судом з`ясовано, що на даний час весь вантаж знаходиться у відповідача та позивачу не повернуто, а на претензію від 23 жовтня 2018 року про повернення у добровільному порядку належного [PERSON] вантажу ТОВ «Нова пошта» відмовило, пославшись на пункт 13.1.2 Умов надання послуг з організації перевезення відправлень, вважаючи його незатребуваним, оскільки протягом встановленого строку позивач не звернувся за поверненням відправлення (вантажу). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України, стаття 321 ЦК України). Частиною 3 статті 321 ЦК України встановлено, що примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 ЦК України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. У ст. 909 ЦК України закріплено загальне визначення договору перевезення вантажу: за цим договором одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. За змістом статті 929 ЦК України договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначає транспортно-експедиторську діяльність саме як підприємницьку діяльність з надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень вантажів (стаття 1 цього Закону). Згідно із статтею 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Тобто між перевізником та власником вантажу виникає посередник, який бере на себе обов`язки організувати безпосередньо сам процес перевезення (експедитор). При цьому, в результаті замовник отримує саме перевезення. Таким чином, перевезення - це фактична доставка вантажу з однієї точки в іншу з передачею доставленого вантажу одержувачу, в той же час експедирування являє собою організацію перевезення, що включає в себе здійснення з боку експедитора дій на укладення всіх супутніх договорів (в тому числі договору на перевезення), оформлення документів, сплату мит та інших необхідних платежів, забезпечення зберігання вантажу в процесі перевезення і до передачі його одержувачу, а також інші послуги, необхідні від моменту отримання замовлення відправника до моменту передачі вантажу одержувачу. Частина 2 статті 929 ЦК України вказує про можливість безпосереднього виконання обов`язків перевізника експедитором. При цьому,\~згідно із\~статтею 932\~ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Отже, можна дійти висновку, що експедиторська діяльність та договори транспортного експедирування, обов`язково включають в себе, в тому числі й послуги перевезення чи відповідне укладення договорів про перевезення вантажу, а тому й відповідальність експедитора (наприклад, за несвоєчасну доставку вантажу, за пошкодження чи втрату вантажу) набагато більша, ніж відповідальність перевізника. Пунктом 28.5. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 передбачено, що при неможливості здати вантаж вантажоодержувачу внаслідок причини, яка не залежить від перевізника, він повинен повідомити про це замовника, який зобов`язаний дати йому розпорядження про іншого вантажоодержувача в обумовлені договором строки. При неодержанні такого розпорядження, а також при неможливості доставити вантаж до нового місця призначення перевізник повертає вантаж замовнику. Так, до обов`язків перевізника входить, в тому числі, й після доставки вантажу в пункт призначення, повідомити про це вантажоодержувача та передати йому вантаж. В разі неотримання вантажоодержувачем вантажу, перевізник зобов`язується повернути його відправнику. На цьому закінчується виконання договору перевезення. В інакшому випадку договір перевезення продовжує свою дію, тобто існують права та обов`язки суб`єктів зобов`язання з перевезення вантажу. Тобто, такий обов`язок перевізника повернути товар відправнику в разі його неотримання вантажоодержувачем, є загальним для всіх договорів перевезення вантажу, однак відповідачем він в добровільному порядку не виконується. Оскільки чинним законодавством, а зокрема ЦК України, передбачає можливість виконання обов`язків експедитора перевізником, при цьому за існування таких обставин прямо встановлено відповідальність саме експедитора перед клієнтом за порушення умов договору, тобто послуги перевезення та експедирування тісно пов`язані одне з одним,проте за змістом і обсягом останнє набагато ширшим і до його складу входить, в тому числі й процес транспортування, даний спір виник між споживачем замовником (вантажовідправником) та виконавцем послуг, а не між суб`єктами ринку транспортних послуг, тому визначального правового значення, ким в цих правовідносинах виступає ТОВ «Нова пошта» (перевізник чи експедитор) немає. При цьому, суд вважає безпідставним та неправомірним посилання ТОВ «Нова Пошта» як на підставу для звільнення від виконання обов`язків щодо повернення вантажу на пункт 13.1.2 Умов надання послуг про незатребуваність відправлення, оскільки [PERSON] не відмовлявся забрати вантаж, навпаки неодноразово звертався до відповідача з претензіями про відшкодування його вартості, а потім й з відповідним позовом, що підтверджує вимоги позивача та зацікавленість у своєму майні. Також суд зазначає, що визнання відповідачем в односторонньому порядку речі незатребуваною взагалі не відповідає та суперечить загальним засадам цивільного законодавства, оскільки фактично має наслідком позбавлення особи права власності, однак Конституція України (стаття 41) та положення статті 321 ЦК України чітко встановлюють, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а відповідного закону, яким би було передбачено умови для позбавлення особи замовника права власності на належний йому вантаж за будь яких обставин та без підтверджень відсутності в останнього потреби щодо цього товару не існує. При цьому, суд наголошує, що навпаки нормативно-правові акти, якими врегульовано питання перевезень в Україні чітко вказують на обов`язковість повернення вантажу його власникові без жодних умов і застережень, якщо того вимагає останній. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що неодноразові звернення позивача до ТОВ «Нова пошта» щодо, в тому числі й відшкодування вартості вантажу, свідчать саме про те, що [PERSON] не втрачав цікавість до свого майна, а відповідач неправомірно утримує його в себе та відмовляється повернути. Крім того, суд звертає увагу на те, що жоден закон не містить такого поняття та визначення як «незатребуване відправлення». Також у законодавстві відсутній перелік правових підстав у разі настання яких відправник має право в односторонньому порядку вважати чуже майно незатребуваним та взагалі бути звільненим від відповідальності перед замовником за його збереження. Поряд із цим за змістом ст. 6 ЦК України дозволяє сторонам укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, однак цей договір повинен відповідати загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже,\~суд дійшов\~висновку,\~що такі\~дії ТОВ\~«Нова пошта»\~про відмову\~повернути споживачеві\~вантаж,\~а також\~звільнення його\~відвідповідальності\~перед відправником\~та одержувачем\~за збереження\~відправлення та\~розпорядження таким\~відправленням відповідачем\~на власний\~розсуд є незаконними, оскільки прямо суперечать принципу непорушності права власності та призводять до протиправного позбавлення\~особи належного\~йому майна,\~через те,\~що законодавством\~не визначена\~така підстава\~для припинення\~права власності\~особи, що\~також не\~відповідає й\~загальним положенням\~про договори\~експедирування (перевезення),\~які мають зобов`язально-правову форму, відносяться до договорів про надання послуг, і жодним чином не базуються на переході права власності. Що ж стосується посилань ТОВ «Нова пошта» на умови публічного договору, як на підставу законності своїх дій по неповерненню вантажу, то суд вважає, що такі не поширюються на спірні правовідносини з наступних підстав. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 1,2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статями 626,628\~ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У\~статті 634\~ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови надання послуг з організації відправлення на які посилається ТОВ «Нова пошта» як на підставу неповернення належного [PERSON] вантажу розроблені самим же підприємцем (ТОВ «Нова пошта»), то останній повинен був довести їх до відома позивача, а також він же має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, можна вважати, що позивач, як споживач послуг відправник (замовник) так само як і одержувач лише приєднуюся до тих умов, з якими він ознайомлений. Суду не надано підтверджень того, що з будь-якими умовами надання послуг ТОВ «Нова пошта» знайомило позивача. Тому відсутні підтвердження, що сторони обумовили у письмовому, чи електронному, чи будь-якому іншому вигляді конкретні умови та правила, які передбачені цими документами. При цьому, позивач стверджує, що про існування додаткових послуг (п. 13.1.2. Умов надання послуг з організації перевезення) де, в тому числі йдеться про незатребуваність відправлення, припинення відповідальності ТОВ «Нова пошта» за його збереження, а також визначається право відповідача розпорядитися відправленням на власний розсуд він дізнався лише у грудні 2019 року після отримання відповіді на претензію від 23 жовтня 2018 року про повернення у добровільному порядку вантажу. Крім того, суд зазначає юридичну неспроможність таких доводів відповідача, як встановлення в односторонньому порядку обов`язку для споживачів, та зокрема вантажовідправника [PERSON] самостійно ознайомитися з умовами та правилами на офіційному сайті, оскільки, саме по собі ознайомлення з цими умовами не свідчить про їх прийняття іншою стороною та приєднання до цих умов. Поряд із цим, суд зазначає, що підпис позивача у експрес-накладних в графі «ознайомлений з умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, які розміщено на сайті www.novaposhta.ua»відсутній. Доказів того, що [PERSON] до виникнення спірних правовідносин відвідував (реєструвався, надавав персональні дані, ставив електронний підпис, створював акаунт, тощо) на офіційному сайті відповідача, що могло бути підтвердженням повного й безумовного акцепту (прийняття) умов цього договору (частина 2 статті 642 ЦК України), який міститься і доступний споживачеві лише в електронній формі, ТОВ «Нова пошта» не надано. Відтак,\~суд вважає,\~що вказані\~Умови надання\~послуг з\~організації перевезення на які послався відповідач у своїй відповіді на претензію взагалі не можна вважати складовою укладеного між [PERSON] та ТОВ «Нова пошта» договору, оскільки останнє споживача з ними не ознайомлювало, такі умови позивачем замовником (відправником) не підписані та не визнаються, що свідчить про недотримання з боку відповідача під час укладення договору також статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення [PERSON] як споживача про умови експедирування (перевезення) (зокрема порядку та термінів зберігання вантажу, підстав визнання його незатребуваним) та узгодження з позивачем цих умов; не вказав де споживач з ними може ознайомитися, оскільки останній є пересічним споживачем послуг, тим самим ТОВ «Нова пошта» не дотрималося принципу справедливості, добросовісності та розумності, поклавши на позивача слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору перевезення. Аналогічної правової позиції також дотримується Верховний Суд, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), спір у якій виник також із споживачем, однак послуг банку, де Велика Палата, поміж іншого вказала про неприпустимість та відсутність правових підстав для визнання складовими умов договору, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття їх споживачем,в тому числі й тих, що розміщені на офіційному сайті суб`єкта надання послуг. Отже,\~суд приходить\~до висновку,\~що все\~вказане вище\~свідчить також\~і про\~неприйняття [PERSON] \~запропонованих ТОВ\~«Нова пошта»\~умов та\~неприєднання в\~установленому порядку\~як другої\~сторони до\~запропонованого договору та незаконність дій з боку відповідача по неповерненню належного позивачу майна, оскільки відсутні підтвердження, що позивач та відповідач як сторони договору обумовили у письмовому чи будь-якому іншому (електронному) виглядах таку додаткову послугу в частині конкретних термінів зберігання вантажу, припинення відповідальності ТОВ\~«Нова пошта»\~перед відправником\~та одержувачем\~за збереження\~відправлення,\~а також\~щодо права\~експедитора розпорядитися\~таким відправленням\~на власний\~розсуд,\~що,\~крім всього\~іншого,\~також прямо\~суперечить ст.\~ 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національному законодавству, через те, що призвело до позбавлення позивача права власності у непередбачений законодавством спосіб. Таким чином, оскільки судом встановлено, що ТОВ «Нова пошта» на момент виникнення спірних правовідносин не повідомляло позивача про наявність будь-якого періоду часу, в межах якого [PERSON] має право звертатися з вимогою забрати вантаж, крім того, в суді перебував позов про відшкодування вартості вказаного відправлення, що свідчить про поважність причин неявки щоб його забрати, а також вказує на те, що позивач не відмовлявся від отримання вантажу та не втрачав до нього інтерес, правових підстав для неповернення майна та утримання його у себе ТОВ «Нова пошта» не має. Також суд зазначає, що визначення [PERSON] статусу ТОВ «Нова пошта» не має правового значення, через те, що позивач звернуся до відповідача з метою перевезення вантажу, і відповідач прийняв у [PERSON] товар саме для його перевезення, тому не дивлячись на те, чи відповідач в даному випадку експедитором, чи будь-ким іншим, це в жодному випадку не звільняє його від обов`язку по поверненню отриманої саме ним від позивача в тимчасове володіння речі, оскільки саме ТОВ «Нова пошта», а не хто інший отримав від [PERSON] товар та зобов`язався доставити його за призначеннямцілим та непошкодженим, що підтверджується виданими ним же експрес накладними, №\~20400103502467, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 17592 грн., № 20400103166651, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 3672 грн. №\~20400103951638, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 37463 грн. № 20400104216257, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 2752 грн., тим самим взяв на себе обов`язки відповідати перед позивачем за довірений йому вантаж і вказані обставини ТОВ «Нова пошта» нічим не спростовані. Крім того, суд зауважує, що жодного нормативно-правового акта, яким би було встановлено заборону на виконання обов`язків перевізника експедитором і навпаки не існує, так само як і відсутній законодавчо визначений вичерпний перелік і об`єм послуг, які може надавати експедитор. Отже, оскільки ТОВ «Нова пошта» надавало експедиторські послуги позивачу, тому за змістом частини 1 статті 932 ЦК України, саме воно, й відповідає за дії перевізників, які залучені ним на власний розсуд для виконання зобов`язань по доставці товару. При цьому, судом не здобуто доказів та стороною відповідача їх не надано, що ТОВ «Нова пошта» не було чи не могло бути одночасно і безпосереднім перевізником переданого [PERSON] вантажу, позивача як вантажовідправника про іншого конкретного перевізника не повідомляло, а у частині 2 вищезгаданої статті вказано про те, що у разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб саме експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Таким чином, оскільки [PERSON] ні з ким іншим у договірні стосунки не вступав, та жодній іншій особі свого майна не довіряв та не передав, окрім ТОВ «Нова пошта», яке і прийняло меблі для перевезення, однак неналежним чином виконало взяті на себе зобов`язання по доставці цього вантажу, що призвело до пошкодження товару та неможливості його подальшого використання за призначенням,ів односторонньому порядку намагається уникнути виконання свого прямого та безпосереднього обов`язку по добровільному поверненню власнику його ж майна, тому суд вважає за необхідне примусово зобов`язати ТОВ «Нова пошта» повернути позивачу ввірений йому для перевезення вантаж комплект меблів, відправлення яких здійснювалось за експрес-накладними: №\~20400103502467, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 17592 грн., № 20400103166651, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 3672 грн., №\~20400103951638, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 37463 грн., № 20400104216257, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 2752 грн., загальною оголошеною вартістю вантажу 61479 гривень. Що ж стосується вимог зустрічного позову, то суд зазначає наступне. Ставлячи вимоги про стягнення вартості зберігання, відповідач посилається на пункт 4.3.14 Умов публічного договору, розміщеного у ТОВ «Нова пошта на офіційному сайті». Суд зауважує, що вказаний пункт 4.3.14\~Умов публічного\~договору,\~розміщеного у\~ТОВ «Нова\~пошта на\~офіційному сайті» не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами договору,виходячи лише з того, що [PERSON] підписав експрес-накладні, з наведених вище у судовому рішенні підстав. Крім того, навіть якщо й припустити, що ці положення Умов надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта» поширюються на спірні правовідносини, то правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь відповідача вартості зберігання відправлення відповідно до чинних тарифів експедитора також відсутні, оскільки пунктом 4.3.14 згаданих Умов прямо встановлено таку можливість, за включенням, зокрема й такого випадку, як пошкодження відправлення, що і має місце в даному випадку. Вина експедитора в даному випадку підтверджується та визнається самим ТОВ «Нова пошта», зокрема листом від 02 листопада 2018 року № 18250, де вказано, що належний позивачу вантаж було пошкоджено під час перевезення, що зафіксовано актами приймання-передачі. Поміж іншого, зазначені обставини встановлені й рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 159/870/19, де судами вказано, що вантажі, відправлення яких здійснювалось за експрес-накладними: № 20400103502467, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 17592 грн., № 20400103166651, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 3672 грн. № 20400103951638, опис: «меблева фурнітура», оголошена вартість 37463 грн. № 20400104216257, пошкоджені під час перевезення з вини експедитора ТОВ «Нова Пошта», що зафіксовано актами приймання-передачі. Крім того, той факт, що безпосередньо ТОВ «Нова Пошта», виплатило позивачу 10% оголошеної вартості вантажу, що становить 6147,90 грн., та добровільно перерахувавши [PERSON] в односторонньому порядку на його банківську картку цю суму коштів, суд вкотре визнає підтвердженням з боку відповідача події пошкодження належного позивачу майна та саме з вини ТОВ «Нова пошта». Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд зазначає про безпідставність заявленої вимоги ТОВ «Нова пошта» за зустрічним позовом у спірних правовідносинах, оскільки жодних речей на зберігання [PERSON] відповідачу не передавав, інших послуг, окрім перевезення (доставки) позивач у ТОВ «Нова Пошта» не замовляв, жодних письмових договорів зберігання, як того вимагає частина 1 статті 937 ЦК України сторони не укладали. Також суд зауважує, що ТОВ «Нова пошта» вправі стверджувати про публічність умов договору зберігання та посилатися на умови цього, зокрема терміни й тарифи (п. 6.1. цього договору) лише після того, як доведе, що ним як суб`єктом підприємницької діяльності зберігання належного [PERSON] вантажу здійснюється на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (частина 3 статті 936 ЦК України). Крім того, суд зазначає про необґрунтованість тверджень щодо неналежності позивачу на праві власності спірного майна, з огляду на те, що у даному випадку,юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення правовідносин між відправником і перевізником (експедитором), є саме передача вантажу останньому. Позивач стверджує, що в момент відправлення ТОВ «Нова пошта» не вимагало від нього як суб`єкта спірних правовідносин жодних підтверджень належності вантажу на праві власності або на інших законних підставах. Вказаний факт стороною відповідача під розгляду справи спростовано не було. При цьому, суд вважає достатнім визначення ТОВ «Нова пошта» відправником позивача у перевізних документах, і такий правовий статус останнього, та сам по собі цей факт, який жодним чином відповідачем не спростовано,дає право [PERSON] вимагати від відповідача повернення ввіреного йому останнім у тимчасове володіння майна. Що стосується посилань відповідача про невідповідність експрес-накладних, то суд зазначає, що цим документам була дана належна оцінка судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи № 159/870/19 (рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2019 року, залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року), де суди встановили, що згідно з експрес-накладними №\~59000370320716, № 59000369917836, № 59000371648304, № 59000371604983 ТОВ «Нова пошта» здійснювало перевезення вантажів [PERSON] . За експрес-накладною № 59000369917836 від 10.10.2018 здійснювалось перевезення меблевої фурнітури, оголошена вартість вантажу: 17592 грн., за експрес-накладною № 59000370320716 від 11.10.2018 здійснювалось перевезення меблевої фурнітури, оголошена вартість вантажу: 3672 грн., за експрес-накладною № 59000371648304 від 17.10.2018 здійснювалось перевезення меблевої фурнітури, оголошена вартість вантажу: 37463 грн., за експрес-накладною № 59000371604983 від 17.10.2018 здійснювалось перевезення меблевої фурнітури, оголошена вартість вантажу: 2752 грн. Суд зазначає, що перелічені вище обставини були визнані учасниками справи (№\~159/870/19), встановлені судом в іншій справі, рішення у якій набрало законної сили, а згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, при цьому ТОВ «Нова пошта» під час вказаного судовому розгляду не спростовано вказане твердження у відповідності до частини 2 вищевказаної статті де зазначено, що відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оскільки позивач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору,а відтак у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved