Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Рішенням суду від 14 березня 2018 року у даній справі вимоги позову задоволено, ухвалено зняти накладений постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 27.03.2014 у виконавчому провадженні №42684748 арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 72,5 кв.м., та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], і належать [PERSON]. До закінчення судових дебатів у справі, відповідно до ст. 246 ЦПК України, стороною позивача було заявлено клопотання про вирішення питання розподілу судових витрат після ухвалення судом рішення у справі. 19.03.2018 представником позивача [PERSON] було подано суду договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, де зазначено перелік послуг наданих адвокатом позивачу [PERSON] та розрахунок вартості послуг. Просив, стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 7 500 грн. та сплачений судовий збір. Учасники судового розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України їхня неявка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів цивільної справи встановлено, що при звернені з позовом до суду [PERSON] сплатила 640 грн. судового збору, відповідно до квитанції № 0.0.909145527.1 від 05.12.2017. Отже, з відповідачів у справі ПАТ «Родовід Банк», [PERSON] підлягає до стягнення в користь позивача по 320 грн. судового збору з кожного. Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, то дана вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що 25.01.2017 позивач уклала договір про надання правової допомоги (у цивільних справах) з адвокатом [PERSON], відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобовязання надавати парвову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором, застосовує всі способи до покладення сум судових витрат, що підлягають оплаті за послуги адвоката, на винну сторону, а замовник зобовязаний оплатити хзамовлення у порядку та строки обумовлені сторолнами. Представником позивача [PERSON] подано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги ( у цивільних справах) від 14.03.2018, зі змісту якої вбачається перелік послуг, які були надані адвокатом та детальний розрахунок вартості кожної із вчинених дій. Однак, стороною позивача не надано суду належних доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 500 грн. -- квитанції, касового ордера. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять відомостей про реальний розмір витрат, понесених позивачем на надання послуг правового характеру (професійної правничої допомоги), а тому в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

Outcome: approved