Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач, 28 лютого 2020 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на користь опікуна. В обґрунтування своїх вимог зазначила те що, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області відповідач [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області дитині надано статус, як дитині позбавленої батьківського піклування та [PERSON] призначено їй опікуном. Факт, позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини, але всупереч цьому, відповідач жодного разу не надала грошових коштів на утримання дитини, як і взагалі не цікавиться: фізичним та духовним розвитком дитини. При цьому , відповідачу достовірно відоме її місце проживання. Відповідач офіційно ніде не працює. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації від 25 лютого 2020 року за №47, позивача призначено опікуном над [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене позивач звернулась до суду за захистом права малолітньої дитини, і просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь як опікуна на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1109.00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судові засідання не з`являлась, про місце, час та день розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації (а.с.16). Відповідач відзиву проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає. З довідки Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 12 березня 2020 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 08 травня 2020 року ). За таких обставин особа вважається повідомленою про розгляд справи належним чином. Позивач в судове засідання не з`явилася надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільно-процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 16 березня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями сторін, але в їх відсутності, відповідно до ч. 2 статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 16 березня 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 02 квітня 2020 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. В зв`язку з відставкою судді справу було перерозподілено повторно та справу передано на розгляд судді Тордія Е.Н. 24 квітня 2020 року ухвалою суду справа була прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду на 07 травня 2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилася надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності за правилами спрощеного позовного провадження та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. В судові засідання відповідач не з`являлась, про час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 08 травня 2020 року). Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно свідоцтва про народження ( серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції у Харківській області від 21 червня 2013 року), [INFO] народилася - [PERSON] , матір`ю дитини в її свідоцтві відповідно вказана: [PERSON] (а.с.7). Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2019 року, відповідача: [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Розпорядженням Шевченківської райдержадміністрації Харківської області від 25 лютого 2020 року за №47 [PERSON] призначено опікуном над: [PERSON] , [INFO] та видане свідоцтво опікуна встановленого зразка. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з відповідними змінами, передбачено ,що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, батьки зобов`язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 67 Цивільного кодексу України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, що є підставою звернення до суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини передбачені ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку: для дітей віком від 6 до 18 років становить - 2218.00 грн, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж - 1109.00 грн. За положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявність інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визнати розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що дитина проживає разом з позивачем, яка є опікуном, відповідач є особою, яка позбавлена батьківських прав. Відомомстей щодо належності інших утриманців та аліментних зобов`язань надані матеріали не містять. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1109.00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 28 лютого 2020 року. Судові витрати. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі положень ст.141 Цивільно-процесуального кодексу України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 840.20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved