Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Старобільська місцева прокуратура Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській областізвернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], площею 36,8 га, вартістю 996480 грн. 70 коп., розташованої на території Містківськоїсільської ради Сватівського району Луганської області, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 36,8 га серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26. Заяву мотивували тим що, розпорядженням голови Сватівської районної державної адміністрації Луганської області від 19.01.2000 року № 16 [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 36,3 га, із земель запасу Містківської сільської ради Сватівського району для створення селянського (фермерського) господарства. 06.04.2000 [PERSON] зареєстрував селянське (фермерське) господарство «ЗЕРНЯТКО». В подальшому, [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 36,8 га серії [NUMBER]. Зазначена вище земельна ділянка була надана не селянському/фермерському господарству «ЗЕРНЯТКО», а громадянину [PERSON] як фізичній особі для ведення селянського/фермерського господарства, тобто ще до створення фермерського господарства. [PERSON] помер [INFO]. З інформації відділу у Сватівському районі Головно управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.02.2018 за №10-12-0.25-110/111-18 вбачається, що земельна ділянка площею 36,8 га, яка розташована на території Містківскої сільської ради Сватівського району Луганської області розташована за межами населених пунктів, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та є державною власністю. [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серія [NUMBER] та за життя не переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до інформації відділу у Сватівському районі Головно управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.03.2018 за № 226/111-18 між органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та головою селянського/фермерського господарства «ЗЕРНЯТКО» не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), тому спадкодавцем користування земельною ділянкою не здійснювалося на підставі договору емфітевзису. Фактично не припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], який помер [INFO], унеможливлює законне розпорядження такою земельною ділянкою та використання її за призначенням. Невизначеність з суб'єктом права користування на земельну ділянку, що перебувала у користуванні [PERSON], [INFO], який помер [INFO], виключає можливість належним чином здійснювати повноваження уповноваженого органу, яким є ГУ Держгеокадастру у Луганській області, щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Представник заявника - [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просить її задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, просив провести судове засідання без його участі, справу просить вирішити на розсуд суду, а також надав письмові пояснення, де зазначив що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, котрій належало таке право. Представник заінтересованої особи - [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дійсно розпорядженням голови Сватівської районної державної адміністрації Луганської області від 19.01.2000 року № 16 [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 36,3 га, із земель запасу Містківської сільської ради Сватівського району для створення селянського (фермерського) господарства. (а.с.9) 06.04.2000 [PERSON], [INFO], відповідно до вимог Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-XII від 20 грудня 1991 року (який діяв на момент виникнення правовідносин), зареєстрував селянське (фермерське) господарство «ЗЕРНЯТКО». В подальшому, [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 36,8 га серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26.(а.с.12) [PERSON] помер [INFO], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00019525675 від 06 лютого 2018 року.(а.с.11) Зазначена вище земельна ділянка площею 36,8 га, яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, згідно розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації Луганської області від 19.01.2000 року № 16 була надана не селянському/фермерському господарству «ЗЕРНЯТКО», яке 06.04.2000 зареєстровано Сватівською районною державною адміністрацією, а громадянину [PERSON] як фізичній особі для ведення селянського/фермерського господарства, тобто ще до створення фермерського господарства. Відповідно до вимог ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ст.1216 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7роз'яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Частиною третьою статті 102-1 ЗК України передбачено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16. Так, зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) в силу вимог ЦК України та ЗК України виникає саме на підставі договору, укладеного між власником земельної ділянки та землекористувачем. З інформації відділу у Сватівському районі Головно управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.02.2018 за №10-12-0.25-110/111-18 вбачається, що земельна ділянка площею 36,8 га яка розташована на території Містківскої сільської ради Сватівського району Луганської області розташована за межами населених пунктів, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та є державною власністю. Нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки, відповідно до Закону України «Про оцінку земель», не проводилась. Загальна вартість вищезазначеної земельної ділянки, виходячи з середньої вартості 1 га ріллі по Луганській області, складає 996480,7 грн. (а.с.10-11) Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Як зазначалося вище, [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серія [NUMBER] та за життя не переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до інформації відділу у Сватівському районі Головно управління Держгеокадастру у Луганській області від 07.03.2018 за № 226/111-18 між органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та головою селянського/фермерського господарства «ЗЕРНЯТКО» не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), тому спадкодавцем користування земельною ділянкою не здійснювалося на підставі договору емфітевзису. (а.с.13) Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. Фактично не припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], який помер [INFO], унеможливлює законне розпорядження такою земельною ділянкою та використання її за призначенням, а також призводить до недоотримання відповідних доходів до місцевого бюджету, що негативно впливає на нормальну діяльність органу місцевого самоврядування та реальне забезпечення гарантованих державою прав громадян. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 141 ЗК України, встановлено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, який не передбачає правових наслідків, які наступають у разі смерті особи, тому встановлення факту припинення права користування земельною ділянкою померлою особою, надає можливість для подальшого законного розпорядження даною земельною ділянкою. Відповідно до ч.2 ст.26 ЦК України фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. З частини 4 ст.25 ЦК України вбачається, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, невизначеність із суб'єктом права користування на земельну ділянку, що перебувала у користуванні [PERSON], який помер [INFO], виключає можливість належним чином здійснювати повноваження уповноваженого органу, яким є ГУ Держгеокадастру у Луганській області, щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою. З огляду на вищезазначене, вивчивши у сукупності у судовому засіданні усі наявні докази щодо заявлених вимог, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст.ст. 13, 50, 66, 121 Конституції України, ст.ст. 26, 407, 1192, 1166, 1216, 1225 ЦК України, ст.ст. 92, 102-1, 158 ЗК України,

Outcome: approved