Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09 березня 2021 року) частково задоволено позов [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , по 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] в користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень). Вказаним рішенням не вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в судових дебатах представник відповідача зробив відповідну заяву щодо подання ним після ухвалення рішення у справі доказів про розмір понесених витрат. 11 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Доарме В.С. з додатками, що підтверджують понесення ним відповідних витрат. У зазначеній заяві представник відповідача просив стягнути з позивачів в користь його довірителя 7500 грн (сім тисяч п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання сторони не з`явилися, від представника відповідача [PERSON] адвоката Доарме В.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, у тому числі надані суду докази на підтвердження понесених сторонами витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] представляв адвокат Доарме Валерій Семенович. Таке представництво в суді здійснював на підставі договору про надання правової допомоги № 37-20 від 15 жовтня 2020 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги. Згідно ст. 4 вказаного договору, за надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар у розмірі та порядку, зазначеному в Додатку № 1 до договору. Клієнт компенсує Адвокатові інші витрати, пов`язані з виконання цього договору. Згідно додатку № 1 до договору, за надання правової допомоги згідно договору Замовник виплачує Виконавцю початковий гонорар в розмірі 5\~000 гривень на момент підписання договору, виходячи з того, що година роботи адвоката становить 600 гривень. Кінцева сума гонорару буде визначатись виходячи з фактично витрачених годин роботи адвоката. Представником відповідача надано квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 15.10.2020, з якої вбачається, що [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги оплатив 5000 грн (п`ять тисяч гривень). Після ухвалення судом рішення представник відповідача надав остаточний звіт про надані послуги та ще одну квитанцію на суму 2500 грн (дві тисяч п`ятсот гривень). Таким чином, загальна вартість наданих послуг становить 7500 грн (сім тисяч п`ятсот гривень), з яких зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, складання договору 600 грн, вивчення матеріалів цивільного позову 1200 грн, складання відзиву на позовну заяву, попереднього розрахунку 2100 грн, написання клопотання про виклик свідка 300 грн, участь у підготовчих судових засіданнях та судових засіданнях 1800 грн, складання у письмовій формі вступного слова та виступу у дебатах, які були подані до суду в судовому засідання 1500 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таким чином, враховуючи, що представником заявника надано документальне підтвердження всіх понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку встановленому цивільно-процесуальним законодавством, позивачами чи їх представником не заявлено клопотання про зменшення таких витрат, у зв`язку з їх неспівмірністю, а також враховуючи те, що суд не вправі втручатися у дані правовідносини, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені [PERSON] підлягають стягненню із позивачів. При цьому, при визначенні розміру таких витрат суд виходить з того, що позов задоволено частково. Позивачі просили стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь по 200000 грн (двісті тисяч гривень) моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У той же час, судом з відповідача стягнуто по 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) на користь кожного із позивачів, що становить 1/4 від заявлених позовних вимог, тобто в користь відповідача розмір заявлених позовних вимог зменшено на 3/4. Представник відповідача просив стягнути 7500 грн (сім тисяч п`ятсот гривень), понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, однак, враховуючи, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відмовлених позовних вимог), то з [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в користь [PERSON] слід стягнути ѕ частини понесених останнім витрат, що становить 5625 грн, тобто, по 2812,50 грн з кожного (7500 * 3 / 4 = 5625; 5625 / 2 = 2812,50). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу зі сторони позивачів, то слід зазначити, що такі витрати документально не підтверджені належним чином, крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні безпосередньо вказав, що не сплачував адвокату жодних коштів за надані послуги, і після ухвалення судового рішення такі докази суду також не надавались, у зв`язку з чим слід відмовити у їх стягненні.

Outcome: approved