Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Правекс-банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №5759-045/08Р від 17.11.2008 року в сумі 102947.83 гривень та понесених судових витрат по справі. 27.09.2013 року було збільшено позовні вимоги в частині стягнення суми боргу - 104186.15 грн. Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги, в подальшому подав клопотання про розгляд даного спору у відсутності представника позивача. Представник відповідача 1 та відповідач 1 в судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині 18109.26 грн. заборгованості за кредитом, щодо нарахованої заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, просив в позові відмовити за строками позовної давності, а також просили врахувати рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2012 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.03.2013 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №5759-045/08Р від 17.11.2008 року АКБ «Правекс-банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Правекс-банк» надало кредит [PERSON] в сумі 39039 грн., терміном до 17.11.2011 року зі сплатою 30% річних на залишок заборгованості по кредиту, для купівлі автомобіля (а.с.13-16). З метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору, 17.11.2008 року було укладено договір поруки з [PERSON], термін якого діє до 17.11.2014р. згідно п.4.1 та передбачена солідарна відповідальність перед кредитором (а.с.17) та [PERSON] (а.с.18). Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 17.09.2013 року (за уточненими вимогами позивача) заборгованість позичальника становить 104186.15 грн., а саме: 31086.67 грн. заборгованості за кредитом; 21414.09 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 31307.02 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом та 20378.37 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за відсотками (а.с.144). Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, при розрахунку позивачем заборгованості по кредитних зобов'язаннях позичальника, не було ПАТ КБ «Правекс-банк» враховано, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2012 року, яке скасоване рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.03.2013 року (а.с.110-112) було за позовом ПАТ КБ «Правекс-банк» стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» 34391.5 грн. страхового відшкодування в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №5759-045/08Р від 17.11.2008 року (пошкоджено застрахований транспортний засіб [PERSON]). При цьому, як вбачається з розрахунку ПАТ КБ «Правекс-банк» дана сума не врахована у зменшення по стягненню заборгованості за даним цивільним спором. Отже, з загальної суми заборгованості станом на 17.09.2013 року (за уточненими вимогами позивача) яка становить 104186.15 грн., зокрема 31086.67 грн. заборгованості за кредитом та 21414.09 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, суду необхідно врахувати зменшення із загальної суми боргу тіла кредиту та відсотків на суму стягнуту за рішенням необхідно апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.03.2013 року - 34391.5 грн., що становити суму заборгованості, яку визнав і відповідач 1 в розмірі 18109.26 грн. Дана сума підлягає до стягнення з відповідача 1 (як позичальника) та відповідача 2 (як поручителя). Однак, що стосується нарахованої позивачем пені в сумі 31307.02 грн. (пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом) та 20378.37 грн. (пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за відсотками), то суд відмовляє в задоволенні даної вимоги виходячи з наступного. В силу дії п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За зобов'язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Як вже зазначалось вище, кредит надавався відповідачу1 в термін погашення до 17.11.2011 року, при цьому в договорі кредиту не обумовлювався інший строк позовної давності, ніж встановлено законом. Відповідачем 1 подано до суду заяву 09.12.2013 року про застосування строків позовної давності, звертаючи увагу суду на період за який позивачем нараховано пеню, з 11.09.2009 року по 20.05.2012 року. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, сплив позовної давності є підставою відмови у позові. Строк виконання зобов'язання встановлено сторонами в кредитному договорі до 17.11.2011 року, то строк позовної давності до вимоги про стягнення нарахуваної пені сплив 17.11.2012 року, натомість позовна заява подана до суду 02.04.2013 року. Позивач не подавав заяви про поновлення строків та обґрунтування причин пропуску такого строку, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Що стосується позовних вимог до поручителя [PERSON], відповідача 3, то слід відмовити в цілому щодо вимог позивача до відповідача [PERSON], оскільки договір поруки нею не підписувався, що встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи №3530, складеного 18.11.2013 року (а.с.207-209) на виконання ухвали суду від 20.09.2013 року. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача 1 та відповідача 2 також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, виходячи з часткового задоволення позовних вимог, в розмірі 229.40 грн. Також, з врахуванням поданої заяви відповідача 3 [PERSON] про стягнення витрат за оплату судово-почеркознавчої експертизи в сумі 4416.16 грн., що підтверджено рахунком та квитанцією (а.с.218-220) та 114.7 грн. судового збору за клопотання про призначення експертизи (а.с.142), то дані витрати понесені [PERSON] в сумі 4530.86 грн. слід стягнути в її користь з позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 258, 267, 526, 530, 553, 554, 1054 ЦК України,

Outcome: partial