Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Рух справи 26.05.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Самойленко П.М. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 54 562,20 грн та витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 2 102,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.06.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 39 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.02.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.03.2021. 17.02.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просить провести судове засідання без участі позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення у даній справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2020 розгляд даної справи відкладався на 18.05.2021. 17.04.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. При цьому зазначається, що позов підтримується в повному обсязі та позивач не має заперечення щодо винесення заочного рішення. Позов та його обґрунтування Свої вимоги заявник обґрунтовує, зокрема, тим, що 07.08.2018 приблизно о 04:10, [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак « [NUMBER] », в місті Київ по вул. Антоновича, 176 (територія багатофункціонального торговорозважального центру «Оушен Плаза») здійснив наїзд на конструкцію світлофорного стовпа, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь». Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди світлофорний стовп було пошкоджено, а власник вказаного майна зазнав матеріального збитку. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2018 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, власник пошкодженого майна (товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь») 10.08.2018 звернулось відповідною заявою до МТСБУ про отримання відшкодування шкоди. Згідно довідки балансова вартість об`єкта становила 278 928,05 грн, а залишкова вартість станом на 31.07.2018 склала 160 771,05 грн. На підставі наказу № 4406 від 08.05.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснила регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 52 962,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 937700 від 10.05.2019. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 993459 від 21.09.2018. Враховуючи наведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ складає 54 562,20 грн. Щодо правової позиції відповідача Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. Суд звертає увагу на те, що наразі в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем у справі ( [PERSON] ) ухвал Солом`янського районного суду міста Києва від 09.06.2020, 15.02.2021 та 15.03.2021, позовної заяви та судових повісток у справі. Всі поштові конверти, які направляються судом з відповідними повідомленнями у даній справі на адресу реєстрації відповідача, відділом поштового зв`язку поверталися на адресу суду. Приписами п. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Частиною 10 ст. 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи наведене суд повідомляв відповідача про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (дата оголошення 07.05.2021). Таким чином, відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив. При цьому будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 752/16999/18 (провадження № 3/752/6978/18) /а.с. 12-13/ [PERSON] 07.08.2018 о 04 год. 10 хв. в місті Києві по вул. Антоновича, 176, керуючи автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металеву конструкцію світлофорного стовпа, що призвело до пошкодження останньої та автомобіля. Крім того, 07.08.2018 року о 04 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Антоновича, 176, керував автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат тесту - позитивний, 1,73 проміле алкоголю в крові. В діях водія вбачається порушення п.п. 2.3 б), 12.1, 2.9 а) ПДР України. Вказаною постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. Судом встановлено, що [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого майна (товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь») 10.08.2018 повідомило МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 14-15), а 21.03.2019 направило заяву про виплату страхового відшкодування з документами, що підтверджують розмір заподіяної шкоди (а.с. 16-20). Згідно з довідкою про балансову вартість об`єкта становила 278 928,05 грн, а залишкова вартість станом на 31.07.2018 склала 160 771,05 грн (а.с. 63). На підставі наказу № 4406 від 08.05.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснила регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 52 962,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 937700 від 10.05.2019 (а.с. 76). Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 993459 від 21.09.2018 (а.с. 81). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, №303-A, параграф 29). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно із п. 38.2 та п. 38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучити аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, зазначених у статті 41 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 676/519/18 (провадження № 61-9455св19): «Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону». Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить висновку про задоволення позову МТСБУ про стягнення коштів в розмірі 54 562,20 грн, з яких: 54 962,20 грн - вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу; 1 600,00 грн - витрати позивача на збір документів та визначення розміру шкоди. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 102,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 3). Враховуючи викладене,

Outcome: approved