Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 18.05.2021 до Кіцманського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що з 05 квітня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а 22.10.2020 рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області шлюб було розірвано. Від шлюбу у них з відповідачем є малолітній син, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідача наказав з`їхати від нього, та за його ініціативою як батька дитини, син був знятий з реєстрації місця проживання за адресою батька, у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання, та наразі проживає із матір`ю, у батьків позивачки. Вказує на те, що оскільки син проживає разом з нею, усі обов`язки щодо його утримання та виховання вона несе самостійно, тобто син перебуває на повному її утриманні. На неодноразові звернення допомогти коштами на утримання та лікування дитини, закупку необхідних речей для дитини відповідач не реагує, допомоги не надає. З посиланням на відповідні норми закону просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І. від 19 травня 2021 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 08 червня 2021 року (а.с.7). 08 червня 2021 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 липня 2021 року (а.с.10). Судові засідання у справі 02 липня 2021 року та 19 серпня 2021 року відкладалися у зв`язку із неявкою відповідача у справі (а.с. 15-20). Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позивач [PERSON] 06.09.2021 року скерувала на адресу суду клопотання про доручення ряду документів до справи , яке задоволено та копії документів долучено до матеріалів справи. Крім того, подала у судовому засіданні заяву в якій погодилася на заочний розгляд справи, про що судом протокольно постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] в судове засідання не повторно з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання повістки, а ткож виклик відповідача у справі було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та про що було постановлено відповідну ухвалу (протокольно). У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд задовольнити позов та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18.05.2021, вказавши на те, що саме такий розмір аліментів забезпечить належне утримання їх малолітнього сина. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності,ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (а.с. 5). Згідно даних Головного управління ДПС у Чернівецькій області гр.. [PERSON] , [INFO] перебуває на податковому обліку як фізична особа підприємець з 19.06.2019 року по даний час (а.с.22). Також, у відповідності до даних Довідки про зняття з реєстрації місця проживання №\~334 від 27.08.2020, [PERSON] знятий із реєстрації за адресою: [ADDRESS] у заявку із вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , остання проживає за вказаною адресою разом із своїм сином з 04.08.2020, на даний час остання не працює та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, син проживає без реєстрації у будинку. Крім того, позивач надала у судовому засіданні квитанції на підтвердження понесених нею витрат на медикаменти для неповнолітнього сина (а.с.28-29). Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Враховуючи вищезазначене, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. При цьому, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, при визначенні розміру аліментів, в даному випадку, суд враховує факт проживання дитини (сина) з матір`ю, хоча й без реєстрації; вік дитини, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку та здоров`я дитини, крім того, підтверджені позивачкою витрати на утримання дитини (закупівлю медикаментів), матеріальне становище платника аліментів, який зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі (беручи до уваги відсутність постійного заробітку відповідача, оскільки доказів щодо такого немає) в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по належному утриманню дитини. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів, в даному випадку, забезпечить дитині належний рівень її матеріального утримання. При цьому, суд вважає, що розмір аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття є справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення кращих інтересів дитини, а тому, на думку суду, сприятиме забезпеченню гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 18.05.2021. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial