Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем 22.10.2012 р. було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт у вигляді встановлення кредитної лінії у розмірі 28538,97 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення здійснюється щомісячно з 01 по 25 число. Умови Генеральної угоди відповідачем не виконуються у зв`язку з чим відповідач станом на 07.12.2016 р. має заборгованість в сумі 45529,49 грн., яка складається із: 15670,89 грн. - заборгованість за кредитом; 7711,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16297,58 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 5849,73 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість у розмірі 45529,49 за кредитним Генеральною угодою від 22.10.2012 р.; судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, направив суд заяву в якій просить справу розглянути без його участі, просить позов задоволити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, представник відповідача не визнав, направив суду заперечення на позов в яких просить відмовити в їх задоволенні в звязку з безпідставністю та недоведеністю, просить застосувати до вимог [PERSON] строки позовної давності(а.с.76-79). Представник відповідача в суді позовні вимоги позивача не визнав, просить відмовити в їх задоволенні, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності про що подав суду заяву(а.с.93). Суду представник відповідача пояснив, що укладена угода з позивачем є недійсною оскільки відповідачка є інвалідом 2-ї групи, не розуміє російську мову на якій було укладено угоду, при укладенні угоди представник банку скористався її неосвіченістю. Відповідач звернулася до суду із зустрічним з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» » про визнання недійсним Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання кредитних карт. В обґрунтування позовних вимог відповідачка вказує, що в 2011 р. з банком в неї був спір. В жовтні 2012 р. банк повідомив їй, що оскільки спір вичерпано він пропонує укласти угоду згідно якої буде вносити на відкритий в банку рахунок гроші які банк щомісяця буде збільшувати на 1,5%. 22.10.2012 р. прийшла з другом Бондаренко в банк де в його присутності банк запропонував підписати якісь папери іноземною мовою, пояснивши що це договір за чким через три роки зможе отримати 52000 грн., а якщо захоче раніше то це буде сума 28538,97 грн., але має негайно внести перший платіж 2200 грн., а потім щомісяця 1035,39 грн. Позивачка вказує, що вона не розуміє російську мову, не вміє ні писати ні читати. На її прохання перекласти папери які мусить підписати представник банку пояснив їй що це зайве оскільки в бумагах мова йде про те, що вона вклавши в банк протягом 3-х років 38000 грн. зможе будь-коли після жовтня 2015 р. зняти 52000 грн. Зрадівши, що зможе заробити для дочки 14000 грн. підписала договір, в цей же день позичила в Бондаренків 2200 грн. і здала їх в банк отримавши картку на яку мала вносити 1035,39 грн. або більші суми. Тільки в лютому 2017 р. дізналася, що підписаний договір був не договором накопичення грошей, а договором позики. Відповідачка просила суд винести рішення яким визнати недійсним Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2012 р. В суді представник відповідачки зустрічну позовну заяву підтримав, просить її задоволити. Суду представник відповідачки пояснив, що відповідачка володіє тільки українською мовою, є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, страждає психічною хворобою, під час підписання угоди не усвідомлювала її значення оскільки не володіє російською мовою на якій укладено Генеральну угоду, під час підписання угоди була із знайомою. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її родичкою, була разом із нею в банку де їй вказали, що проводиться акція і запропонували заплатити 2200 грн. за папери, пояснювали що потрібно протягом чотирьох років платити по 1000,00 грн. на депозит щоб отримати більше коштів, вона просила надати їй договір на українській мові або перекладача однак працівник банку їй в цьому відмовив, позичені гроші в той день в банк вона вже носила сама; умови договору при ній не читала оскільки це їй запропонували, чи брала вона раніше кредити в банку їй не відомо.. Заслухавши пояснення представника відповідача, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22.10.2012 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правилам надання продукту кредитних карт з метою створення сприятних умов для виконання позичальником(відповідачем) зобовязань по кредитному договору № SAMDN34000016449129 від 04.10.2007 р. (договір № 1), № SAMDN49000019167264 від 07.01.2008 р.(договір № 2), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт(на сайті privatbank.ua). Згідно умов зазначеної угоди сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту: по договору № 1 проценти на 1598,86 грн., комісію на 200,28 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 1597,18 грн.; по договору № 2 відсотки на 206,94 долари США, ., комісію на 0,00 дол. США, пеню на 0,00 дол. США, штраф на 0,00 дол. США. Згідно умов угоди сторони встановили, що на дату підписання цієї угоди розмір заборгованості: за договором 1 складає 24277,47 грн.(п.1.1.2); за договором 2 складає 808,39 дол. США, що складає 6461,5 гн. по курсу НБУ на дату підписання Генеральної угоди. Дата остаточного погашення заборгованості за договорами встановлено сторонами 22.10.2015 р. П.2.1 генеральної угоди встановлено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 28538,97 грн. на строк 36 місяців з 22.10.2012 р. по 31.10.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 28538,97 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти(щомісячний платіж) в сумі 1035,39 грн. для погашення заборгованості по кредиту яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності із Умовами та правилами. Дата останньої погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2015 р. П.2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5849,73 грн. Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст.. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Істотне значення має помилка не щодо будь-яких властивостей та якостей речі, а саме таких, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом. Мотив правочину - це обставини, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин (купівля квартири, щоб жити поряд із родичами, придбання будівельної техніки для будівництва житлового будинку, тощо). За загальним правилом помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.\~ Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правилам надання продукту кредитних карт в звязкою із помилкою, що вона вважала що укладений договір є депозитним оскільки помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом, ці його твердження спростовуються приєднаними до матеріалів справи копіями квитанцій про сплату відповідачкою коштів та випискою по особовому рахунку з яких вбачається, що платежі в сумах по 1040,00(1050,00) грн. з 11.03.2013 р. по 20.03.2014 р. відповідачка здійснювала як поповнення карткового рахунку; незнання російської мови спростовується тим, що відповідачкою з банком укладався 10.01.2008 р. кредитний договір на російській мові згідно якого вона отримала кредит в розмірі 5000,00 США(а.с.5-7), помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону або неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, відповідно до частини 1\~статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України\~ правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки зазначений договір укладено 22.10.2012 р., саме з цієї дати їй було відомо про порушення своїх прав(відповідачка мала на руках свій екземпляр договору, його копію надав представник відповідачки в суді і який приєднано судом до матеріалів справи(а.с.86), із зустрічним позовом про визнання договору недійсним відповідачка звернулася до суду 18.04.2017 р., із пропуском позовної давності, а тому відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України вимоги відповідачки по зустрічному позову визнати недійсним Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2012 р.( «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитніх кар от 22.10.2012 г.) задоволенню не підлягають в звязку із спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Банком умови договору виконані. Свої ж зобовязання по кредитному договору відповідач не виконала. Її заборгованість по кредитному договору згідно розрахунку позивача станом на 07.12.2016 р. р. становить 45529,49 грн., в т.ч.: 15670,89 грн. - заборгованість за кредитом; 7711,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16297,58 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 5849,73 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди., що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.3). Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, а також випискою з особового рахунку відповідачкою за період з 20.11.2012 р. по 23.04.2014 р. включно було внесено на депозит 5-ть разів кошти в сумі 5210,00 грн.(20.11.2012 р. 1050,00 грн., 20.12.2012 р. 1040,00 грн., 18.02.2013 р. 1040,00 грн., 13.02.2013 р. 1040,00 грн., 13.03.2013 р. -1040,00 грн.), які було банком відповідно до п..2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг»(«клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку») списано в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а також сплачено 11.04.2013 р. 1040,00 грн. поповнення готівкою через відділення банку, 13.05.2013 р. 1043 грн. шляхом переводу з особової картина рахунок поповнення карткового рахунку, 14.06.2013 р. 1040,00 грн. поповнення готівкою через відділення банку, 23.07.2013 р. 1050,00 грн. перевод особистих коштів для поповнення карткового рахунку, 21.08.2013 р. 1050,00 грн. перевод особистих коштів з картки для поповнення карткового рахунку, 20.09.2013 р. 1050,00 грн. поповнення готівкою через відділення банку, 24.10.2013 р. - 1050,00 грн. поповнення готівкою через відділення банку; 23.11.2013 р. - 1050,00 грн. поповнення готівкою через відділення банку, 20.12.2013 р. - 1050,00 грн. поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, 13.01.2014 р. 1050,00 грн. поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, 19.02.2014 р. 1050,00 грн. поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, 20.03.2014 р. поповнення карти в терміналі самообслуговування, 23.04.2014 р. термінал самообслуговування депозит. На думку суду, вимоги позивача стягнути з відповідача 15670,89 грн. - заборгованість за кредитом; 7711,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; є обґрунтованими і доведеними належними доказами, а тому в цій частині підлягають до задоволення. Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Вимоги позивача стягнути з відповідача 16297,58 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, на думку суду, задоволенню не підлягають в звязку із недоведеністю. При цьому суд враховує, що в позовній заяві не містяться обґрунтування нарахування комісії та пені, позивачем не відокремлено суму комісії та суму нарахованої пені, не зазначено посилання на підстави їх нарахування, крім цього згідно виписки по особовому рахунку наданої позивачем на вимогу суду вказано, що нарахування у вказаній сумі це штраф за прострочення за кредитом(а.с.58 на звороті). Не підлягають також, на думку суду, задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5849,73 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди за пропуском строку позовної давності про застосування якого просив представник відповідача в суді. При цьому суд враховує, що Генеральною угодою передбачено, що дата остаточного погашення заборгованості за договорами встановлено сторонами 22.10.2015 р. П.2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Враховуючи, що відповідно до ст.258 ЦК України скорочений строк позовної давності в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(пені, штрафу), із врахуванням положень п.2.2 Генеральної угоди на 32 день з дня прострочення заборгованість по кредиту вважається простроченою, враховуючи, що останній платіж відповідачкою було здійснено 20.03.2014 р. поповнення карти в терміналі самообслуговування, а позов до суду було предявлено 20.01.2017 р., тому суд дійшов втисновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки 5849,73 грн. задоволенню не підлягають в звязку із проспуском строку позовної давності. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2012 р. в розмірі 23382,18 грн., в т.ч.: 15670,89 грн. заборгованість за кредитом, 7711,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі викладеного,

Outcome: approved