Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №984АІ10120801001, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 348902,00грн. зі сплатою 16,50% річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строк до 31 липня 2017 року у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Пунктом 1.1.1 кредитного договору встановлено графік погашення кредиту до 25 числа(включно) щомісяця, починаючи з вересня 2012 року, рівними частками в сумі 5815,03грн.. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги,01 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №984АІ10120801001-ПОР, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.1 договору поруки встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого станом на 16.03.2017 року має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 626097,42грн., яка складається з наступного: 314011,82грн. - заборгованість за кредитом, 247756,65грн. - заборгованість по відсотках, 33999,75грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 30329,20грн. - розмір інфляційних втрат за відсотками. Позивачем на адресу відповідачів направлялися досудові вимоги про погашення суми наявної заборгованості, однак заборгованість залишається непогашеною. Просять суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 626097,42грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 9391,46грн.. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.56,67,89) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилися. Про день та час розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував в поданій ним суду заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» зареєстровано Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією 27.09.1991 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 14.06.2010 року(а.с.27). ПАТ «Укрсоцбанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, реєстраційний номер ГУРС_46417(а.с.31). Зі Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(нова редакція) вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»(а.с.28-30). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору№984АІ10120801001 на купівлю автотранспортних засобів від 01.08.2012 року встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні права та зобов'язання, а саме: кредитор надав позичальникові кредит на оплату придбаного автомобіля марки Lexus RX350, 2012 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу №130А/12 від 10.07.2012 року, укладеним з ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» в сумі 348902,00грн. зі сплатою 16,50% річних, на строк до 31.07.2017 року, а позичальник зобов'язався повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках до 25 дня/числа кожного місяця згідно графіку в сумі по 5815,03грн. щомісяця, а в останній місяць - 5815,23грн.. Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань(а.с.4-9). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений кредитний договір №984АІ10120801001на купівлю автотранспортних засобів, який підписаний уповноваженим представником позивача і відповідачем [PERSON]. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Факт отримання кредитних коштів у сумі 348902,00грн. відповідачем [PERSON] підтверджується меморіальним ордером № 18 від 01.08.2012 року про перерахування грошових коштів у вказаному розмірі ТОВ «Арена Сервіс ЛТД»(а.с.10). В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір поруки № 984АІ10120801001-ПОР між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], згідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі та солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] його зобов'язань, що виникли з кредитного договору, а саме, щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортного засобу та договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) від 01.08.2012 року. Поручитель засвідчує, що їй добре відомі усі умови основного договору і вона погоджується з ними. У пункті 6.2 договору поруки № 984АІ10120801001-ПОР від 01.08.2012 року визначено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених п.2.1 цього договору. Отже, в укладеному між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання всіх зобов'язань боржника за основним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Пунктом 3.2.1 договору поруки передбачено, що поручитель протягом 30 календарних днів від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, несплаченої суми процентів та/або комісій, а також суми штрафних санкцій(пені,штрафу) на рахунок, вказаний в повідомлені кредитора(а.с.15-16). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідальність поручителя також передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ч.4 ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно довідки, наданої позивачем, станом на 16.03.2017 року відповідачем [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості за період з 01.08.2012року по 15.06.2017 року всього 67011,47грн., з яких 34890,18грн. - в рахунок основної заборгованості за кредитом та 32121,29грн. - в рахунок відсотків за кредитом, останній платіж здійснено 01.03.2013 року(а.с.20) Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 16.03.2017 року за кредитним договором складає 626097,42грн., з якої: 314011,82грн. - заборгованість за кредитом, 247756,65грн. - заборгованість по відсотках, 33999,75грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 30329,20грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками.(а.с.21-23).Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами/з простроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Отже, у банка настає право вимагати від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як роз'яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішені спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. З вимог від 30.03.2017 року, надісланих на адресу відповідачів за вих.№159/17984АІ10120801001, вбачається, що вони попереджалися банком про необхідність повного погашення заборгованості за кредитним договором у строк до 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3-х днів з моменту отримання вимоги, а у разі незадоволення вимог банку роз'яснювалась можливість звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості(а.с.24). Згідно поштового штампу у списку №4415 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів останні були направлені на адреси відповідачів 03.05.2017 року(а.с.25-26). Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами досудових вимог. Проте, судом встановлено, що після подачі позову до суду і до теперішнього часу відповідачі також не сплатили виниклу заборгованість за кредитним договором. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явлення вимоги є як направлення/вручення вимог про погашення боргу(залежно від умов договору), так і пред'явлення позову. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. У разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Саме такий правовий висновок міститься у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2015р. 2 справі № 6-933цс15, від 23 вересня 2015р. у справі № 6-352цс15, від 11 листопада 2015р. у справі № 6-2056цс15, від 2 грудня 2015р. у справі № 6-1707цс15. Банк скористався правом на захист своїх порушених прав у спосіб, передбачений законодавством України, звернувшись з позовом до суду. У статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Договором поруки укладеним з відповідачем [PERSON] не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за основним договором. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов»язання або у зв»язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково. Пред»явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання й міг пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 липня 2015р. у справі № 6-616цс15). На підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, що поруку відповідача [PERSON] з урахуванням вимог ч.4 ст. 559 ЦК України не є припиненою. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено належними та допустимими письмовими доказами, відповідач [PERSON] дійсно отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої зобов'язання за укладеним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом пред'явлення позову про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] з урахуванням процентів, нарахованих за користування кредитом, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.При цьому суд враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені з умовами кредитного договору, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, та за власним бажанням погодилися з запропонованими банком умовами договору. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідачів у солідарному порядку, на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 626097,42грн., оскільки банк, як позивач по справі, при звернені до суду обрав для себе саме такий спосіб захисту порушеного права, як дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства. При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони у процесі та не подали суду жодного доказу, якщо у них такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обгрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 9391,46грн. сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved