Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.10.2001 року він перебуває з відповідачкою в шлюбі, в якому в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яку сторони утримують спільно. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що він живе та працює на Крайній Півночі Російської Федерації. З 2003 року сторони разом не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин, спільного майна не мають, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітню дочку після розірвання шлюбу залишити проживати з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 31.07.2015 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що в призначений судом термін вони з відповідачкою не примирилися, він створив нову сім'ю. В зв'язку з цим позивач наполягає на розірванні шлюбу та просить дану справу розглядати в його відсутності. Представник позивача - адвокат Торос Л.С. в судовому засіданні позов підтримала із зазначених підстав. Вона також пояснила, що відповідачці достовірно відомо, що позивач в Російській Федерації проживає з іншою жінкою. Заперечення відповідачки проти позову спрямовані виключно на перешкоджання позивачу створити нову сім'ю та на примусове утримання його в даному шлюбі. Тому вказаний представник просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що її спільне проживання з відповідачем фактично припинилося в 2013 році, оскільки позивач є військовим ВМС Російської Федерації, і через військовий конфлікт на сході України позивач з початку 2014 року не має можливості приїхати в Україну. До того сторони періодично проживали, то в Російській Федерації, то в м.Коломиї. Відповідачка своє заперечення також обґрунтовує наявністю в сторін малолітньої дитини, а також вважає, що рішення про розірвання шлюб повинно бути їх з відповідачем спільним і лише після їх особистої зустрічі та розмови про це. При цьому вона зазначила, що їй відомо, що позивач проживає з іншою жінкою, вона навіть знає її, однак, незважаючи на це, вважає, що шлюб можливо зберегти. Відповідачка також пояснила, що в призначений судом термін на примирення позивач перебував в морі, тому вона не мала можливості зустрітися та поспілкуватися з ним з метою примирення. Тому вона в задоволенні позову просить відмовити, однак, якщо суд прийде до висновку про необхідність розірвання шлюбу, то вона просить їй залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 20.10.2001 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №368 (а.с.4). Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до положень ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, а згідно з правилами ч.1 ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч.1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні протягом останніх років, з 2013 року вони разом не проживають та жодного разу не зустрічались, в призначений судом термін примирення між ними не досягнуто. Позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати. Неповнолітню дочку сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з її матір'ю, а також останній слід залишити прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки відповідачка вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved