Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.07.2008 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] в них народився син [PERSON] , та [INFO] дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що в сторін протягом останніх років сімейне життя лише погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач часто нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, свідками яких нерідко ставали діти, що негативно впливає на здоров`я позивача, а в майбутньому може мати негативні наслідки у вихованні дітей. Відповідач не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї та не здатен був підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На протязі тривалого часу ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Тому шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, та залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 07.11.2019 року вона подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. (а. с. 18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 12.07.2008 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 5,6). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд вважає, що останніх слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved