Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача В липні 2021 року позивач Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, посилаючись на наступні обставини. При реєстрації 04.09.2019 року в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості відповідачем [PERSON] надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09 вересня 2018 р. № 792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, інших документів ЦЗ не вимагає. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, чітко визначено, які відомості повинні вноситися до трудової книжки. Відповідно до пунктів 6, 7 Порядку, кар`єрний радник вносить до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості отримані про особу, яка шукає роботу, персональні дані: прізвище, ім`я та по батькові; серію та номер паспорта або дані іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України або дані посвідки на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, або якій надано тимчасовий захист; зареєстроване місце проживання чи місце перебування; число, місяць та рік народження; реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті) та інші відомості, передбачені цим Порядком. На підставі цих даних формується персональна картка особи, яка шукає роботу. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінекономіки. Порядок внесення, обробки, використання та захисту персональних даних, що вносяться до Єдиної інформаційно-аналітичної системи, строки та умови їх зберігання, умови та процедура зміни, видалення або знищення персональних даних тощо, затверджуються державною службою зайнятості з урахуванням вимог Законів України «Про захист персональних даних» і «Про інформацію». Відповідно до ч. 2 вищезазначеної постанови громадяни інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. 13.09.2019р. відповідно до прийнятих рішень по особі Білоцерківським МРЦЗ призначено допомогу по безробіттю [PERSON] відповідно до пп. 1,3,4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Звернення до центру зайнятості роботодавців та безробітних здійснювалось на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, тільки через засоби комунікації. На виконання п. 3-2 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що на період карантину, допомога по безробіттю призначалась з першого дня надання статусу безробітного; реєстрація та виплата допомоги по безробіттю здійснювалася без особистого відвідування безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за умови підтвердження безробітним наміру перебування у статусі безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо). Відповідно до «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», проводиться перевірка достовірності даних по особі щодо обгрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України, за результатами звірки складається відповідний акт. Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення та складено відповідний акт. Актом № 66 від 14.04.2021 року встановлено, що перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, як безробітна, [PERSON] перебувала в цивільно-трудових відносинах з підприємством ТОВ «ЦЦІГ Україна» з моменту підписання відповідного договору 09.03.2020 року. На підставі акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 15.04.2021 року № 62/.01-08 винесено наказ про повернення [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 09.03.2020 року по 22.06.2020 року в сумі - 11264,17 грн., який разом з претензією № 315/1052.02/01-24 від 20.04.2021року направлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було. У заяві про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю від 06.09.2019 року відповідач зазначала, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно додатку 1 до персональної картки № 105219090400008 «відвідування центру зайнятості/філії центру зайнятості», [PERSON] відвідувала кар`єрного радника 11.03.2020 року, 18.03.2020 року, 07.04.2020 року та не надала відповідну інформацію кар`єрному раднику щодо діючого цивільно-правового договору від 09.03.2020 року з ТОВ «ЦЦІГ Україна». [PERSON] не мала права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безпідставно і незаконно з 09 березня 2020 року. У разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявності на те підстав то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 11264,17 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн. (а.с. 1-9). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 липня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Орєхову О.І. (а.с. 58). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 62). До суду 06 серпня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). Згідно наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 47/в/г від 15 липня 2021 року суддя Орєхов О.І. перебував у частковій щорічній основній оплачуваній відпустці по 10 вересня 2021 року включно. Ухвалою судді від 14 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 65-66). В судове засідання представник позивача Гавриш Ольга Петрівна, яка діє на підставі довіреності № 714/1052.02/01-24 від 02.09.2021 року, не з`явилась, надала клопотання, отримане судом 19.10.2021 року за вх. № 48403, в якому просила справу за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 71). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 19.10.2021 року о 11 год. 00 хв., 19.11.2021 року о 10 год. 00 хв. не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Із зазначених поштових повідомлень вбачається, що відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження по справі, копію позовної заяви з копіями додатків до неї 27.09.2021 року та була повідомлена про слухання справи, яке було призначено на 19.10.2021 року о 11 год. 00 хв. Також, відповідач отримала судову повістку 26.10.2021 року та була повідомлена про слухання справи, яке відбудеться в Білоцерківському міськрайонному суді 19 листопада 2021 року о 10 годині 00 хвилин (а.с. 69, 76). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було вдруге призначено на 19.11.2021 року була повідомлена завчасно, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України. З боку відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Також, не надходив і відзив на позовну заяву Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлена відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини встановленні судом Встановлено, що при реєстрації 04.09.2019 року в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості [PERSON] надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09 вересня 2018 року № 792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за умови пред`явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби, також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Інструкцією про порядок введення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, чітко визначено, які відомості повинні вноситися до трудової книжки. Відповідно до пунктів 6, 7 Порядку, кар`єрний радник вносить до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості отримані про особу, яка шукає роботу, персональні дані: прізвище, ім`я та по батькові; серію та номер паспорта або дані іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або дані посвідки на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист; зареєстроване місце проживання чи місце перебування; число, місяць та рік народження; реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті) та інші відомості, передбачені цим Порядком. На підставі цих даних формується персональна картка особи, яка шукає роботу. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінекономікою. Порядок внесення, обробки, використання та захисту персональних даних, що вносяться до Єдиної інформаційно-аналітичної системи, строки та умови їх зберігання, умови та процедура зміни, видалення або знищення персональних даних тощо, затверджуються державною службою зайнятості з урахуванням вимог Законів України «Про захист персональних даних» і «Про інформацію». Відповідно до ч. 1 п. 4. Порядку, для взяття на облік у центрі зайнятості особи, які шукають роботу пред`являють громадяни України - паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, визнані в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, яким надано в Україні притулок чи тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію - посвідку на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист; довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); Відповідно до ч. 2 вищезазначеної постанови громадяни інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. 13.09.2019 року відповідно до прийнятих рішень по особі, Білоцерківським МРЦЗ призначено допомогу по безробіттю [PERSON] відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», розмір допомоги по безробіттю застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню та території України коронавірусу COVID-19» щодо режиму роботи служби зайнятості та дій у рамках заходів попередження розповсюдження коронавірусної інфекції в установі, з метою забезпечення безпреривності процесу надання соціальних послуг клієнтам служби зайнятості у ситуації запровадження карантину на усій території України, були забезпечені дистанційні форми комунікації. Звернення до центру зайнятості роботодавців та безробітних здійснювалось на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України тільки через засоби комунікації. На виконання п. 3-2 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 допомога по безробіттю призначалась з першого дня надання статусу безробітного; реєстрація та виплата допомоги по безробіттю здійснювалася без особистого відвідування безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за умови підтвердження безробітним наміру перебування у статусі безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо) Відповідно до «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду від 13.02.2009 року № 7-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року № 232/16248, проводиться перевірка достовірності даних по особі щодо обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення». За результатами звірки складається відповідний акт. Позивачем, Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт. Актом № 66 від 14.04.2021 року Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, встановлено, що перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ як безробітна, [PERSON] перебувала в цивільно-трудових відносинах з підприємством ТОВ « ЦЦІГ Україна», з моменту підписання відповідного договору, тобто з 09.03.2020 року. Відповідно до абзацу 1 п. 6 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і ДПА України № 60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг». На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ було винесено наказ 15.04.2021 року № 62/01-08, про повернення [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 09.03.2020 року по 22.06.2020 року в сумі 11264,17 грн., який разом з претензією № 315/1052.02/01-24 від 20.04.2021 року було направлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк відповідачем кошти повернуто не було. Визначення осіб, які вважаються безробітними, надано в ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до якої, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Дана норма кореспондує з положеннями, викладеними п. 14 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 19 вересня 2018 року № 792. Наявність у застрахованої особи, яка має статус безробітної діючого цивільно-правового договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення на випадок безробіття. У заяві про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю від 06.09.2019 року відповідач зазначала, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Вищенаведене підтвердила власноручним підписом. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу, відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю»; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Відповідно додатку 1 до персональної картки № 105219090400008 «відвідування центру зайнятості/філії центру зайнятості», відповідач [PERSON] відвідувала кар`єрного радника 11.03.2020 року, 18.03.2020 року, 07.04.2020 року та не надала відповідну інформацію кар`єрному раднику щодо діючого цивільно-правового договору від 09.03.2020 року з ТОВ «ЦЦІГ Україна». Таким чином, [PERSON] не мала права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У разі, якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявності на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Відповідно до абз. 1 3, 17, п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», центр зайнятості припиняє реєстрацію: встановлення факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації; Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, виконують обов`язки та несуть відповідальність, так як і застраховані особи. Під час укладання цивільно-правових договорів (договорів підряду), накази чи розпорядження про прийом працівника на роботу не видаються, що не суперечить главі 61 «Підряд» ЦК України. Праця за цивільно-правовими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності даного підприємства з відповідним виконанням трудових функцій, що підтверджується даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по безробітній [PERSON] , тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Тобто, у разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявності на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму. Враховуючи, що Білоцерківському міськрайонному центру зайнятості не було відомо про факт зайнятості відповідача безпосередньо після його реєстрації як безробітного, з його вини та внаслідок умисного невиконання ним обов`язків, передбачених ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», у період з 09.03.2020 року по 22.06.2020 року, відповідачу безпідставно та надлишково було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 11264,17 грн. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої діяльності, а також особи, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійних, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Таким чином, відповідач [PERSON] з 09 березня 2020 року відносилась я до категорії зайнятого населення. Необхідною умовою для отримання допомоги по безробіттю є наявність у особи статусу безробітного. В даному випадку, оскільки, як зазначалося вище, відповідач перебувала у цивільно-правових відносинах, згідно законодавства «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», отримання [PERSON] з 09.03.2020 року допомоги по безробіттю та інших соціальних послуг є безпідставним. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачем було надано недостовірну інформацію щодо власної зайнятості. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Тобто, у разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявності на те підстав то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Водночас в силу положень ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частина 3 цієї статті вказаного Закону зазначає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» спори що виникають з правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку. Таким чином, було встановлено, що відповідач [PERSON] не мала права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а звертаючись до позивача з заявою про надання статусу безробітного та підписуючи її власноручно, остання була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. Відповідно до абз.17, 18 пп. 11 п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 19.09.2018 року № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію, якщо було встановлено факт подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації; встановлено факт виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідач в порушення зазначених вище вимог не вказала, що між нею та ТОВ «ЦЦІГ Україна» є договір, який підписаний 09.03.2020 року. На момент перебування особи на обліку в центрі зайнятості, відповідач не була безробітною у розумінні статті 1 Закону України «Про зайнятість населення». Особи які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, предметом яких є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт та надання послуг, закон відносить до зайнятого населення. У зв`язку з чим, вони не можуть бути зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу та отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, тому є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Кошти в сумі 11264,17 грн. підлягають поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, так як згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується за рахунок коштів вказаного Фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України, прийнятій у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю. Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованої суми. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю - підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2270,00 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 10). На підставі викладеного та

Outcome: approved