Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 25 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якій просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 53362,37 грн. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач [PERSON] вказує, що відповідно до виконавчого листа №2-4871, виданого 24.06.2010 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу, про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, відповідач повинен сплачувати аліменти у визначеному розмірі, але неменше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак з моменту розірвання шлюбу, і до теперішнього час [PERSON] не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Він не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Також він зовсім не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним достойної освіти. Окрім того, з липня 2016 року, [PERSON] не приймає участі в матеріальному забезпеченні, а саме не сплачує аліменти у належному розмірі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на жовтень 2020 року становить 56274,97 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання сина, її матеріальний стан погіршився, тому вона змушена звернутися до суду, тому просить стягнути пеню внаслідок заборгованості, зі сплати аліментів за період з липня 2016 року по жовтень 2020 року, включно, який складає 53362,37 грн. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 03.03.2021 просила задовольнити позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві. 11.03.2021 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.03.2021 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що має іншу родину, та має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але він не є їх біологічним батьком. Крім того, він не сплачує аліменти, у зв`язку з тим, що позивач не витрачає аліменти на дитину. Також син мешкав з бабусею, матір`ю позивача, до 18 років, позивач не доглядала за ним. Та взагалі не давала спілкуватися з сином йому. 11.03.2021 через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-45 год. 21.01.2021, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.01.2021 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 10-00 год. 08.02.2021, за клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його знаходженням за межами міста. Ухвалою суду від 08.02.2021 відкладено розгляд справи на 10-00 год. 03.03.2021, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про час та місце розгляду справи. 03.03.2021 в судовому засіданні оголошено по справі перерву до 09-30 год. 11.03.2021, перед дослідженням письмових доказів по справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] народився [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.10.2002 (а.с. 6). Згідно виконавчого листа №2-4871/2010, виданого 24.06.2010 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу, по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зменшено розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] [INFO] , уродженця м.Кривого Рогу, на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 7). Згідно розрахунку, складеного Тернівським відділом державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам зі сплати за виконавчим листом №2-4871, виданим 24.06.2010 Жовтневим районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітної плати щомісяця, на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на жовтень 2020 року становить 56274,97 грн. (а.с.8-9). Відповідно до здійсненого розрахунку пені за несвоєчасну плату аліментів, розмір неустойки за період з 01.07.2016 по 11.10.2020 становить 53362,37 грн. (а.с. 10-11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 21.01.2021 Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 23 (а.с.33). Відповідач [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 40, 41). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017, який набрав чинності 08.07.2017), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Положеннями ч.1, ч. 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів або на суму недоплачених аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались або сплачені не в повному обсязі, та враховуючи обмеження викладені у ст. 196 СК України, а саме розмір пені не повинен перевищувати 100% від суми заборгованості, та обмеживши період для розрахунку з 01.07.2016 по 11.10.2020, що всього становить 53362,37 грн. (а.с. 10-11). Суд погоджується з наведеним розрахунком, оскільки він виконаний вірно із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц. Крім того, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Системний аналіз статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з не залежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного, викладеному в ухвалі 24 червня 2020 року у справі № 661/905/19. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, та знав про свій обов`язок з їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано. Також, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка має доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , тобто відповідач має іншу родину та двох неповнолітніх дітей. Враховуючи аналіз викладених норм права та здійснений розрахунок пені на суму заборгованості, беручи до уваги, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є підставою для застосування до [PERSON] відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України, та з урахуванням норм ч.2 ст. 196 СК України, а саме наявність у відповідача іншої родини, суд вважає можливим позов задовольнити частково, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 40000 грн., що відповідає вимогам ч.1 ст. 196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості. Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач, відповідно п. 3 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від його сплати при зверненні до суду, тому суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави. На підставі\~ст.ст.\~549,\~551\~ЦК України,\~ст.ст. 141, 180, 182, 183, 196 Сімейного Кодексу\~України та\~

Outcome: partial