Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.08.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, зокрема виділено у власність [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки площею 0.0888 га, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області та присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], грошову компенсацію у розмірі 7 215 грн. половини вартості автомобіля марки «ВАЗ 2107», 1998 року випуску. В іншій частині позову відмовлено. Зазначене рішення оскаржене до апеляційного суду Волинської області і ухвалою апеляційної інстанції від 01.09.2015 року дану цивільну справу повернуто суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки не було вирішено питання про судові витрати. Сторони по справі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення з власної ініціативи з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з вищевказаного рішення, судом при ухваленні рішенням не було вирішено питання про судові витрати. Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0888 га, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області, відповідно до звіту про експертну грошову оцінку від 22.05.2012 року, складає 3552 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ціна позову від задоволеної частини вимог складає 8 940 грн., з яких 1/2 від вартості земельної ділянки, тобто 1725 грн. та компенсація половини вартості автомобіля в розмірі 7 215 грн. Згідно матеріалів справи, позивачем було сплачено державне мито в сумі 892, 28 грн., ІТЗ 120 грн. та 1178, 40 грн. судового збору, інших документів про судові витрати, які б підлягали вирішенню судом не встановлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору позивачем [PERSON] в сумі 1178, 40 грн., оплату було проведено 23.05.2014 року, тобто у період дії ЗУ «Про судовий збір», згідно ч. 2 ст. 4 якого ставка судового збору за подання до суд позовної заяви майнового характеру становить 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. Таким чином, 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати складає (1218х0,2=243,60) 243, 60 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не звільнений від сплати судового збору, з нього слід стягнути в користь [PERSON] судові витрати в сумі 363, 60 грн., з яких 243, 60 судовий збір та 120 грн. ІТЗ.

Outcome: approved