Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в обґрунтування якого посилалася на ту обставину, що сторони з 23.05.1996 року перебувають у шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач обіцяв позивачу добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 500,00 грн, однак, вказана домовленість виконаною не була. Оскільки відповідач має середній заробіток без урахувань обовязкових платежів за шість місяців 2017 року 2868,15 грн, щорічно отримує дохід у розмірі 36000,00 грн за здачу в оренду земельних ділянок, натомість позивач офіційно не працює, тому просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня предявлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.01.2018 року визнано явку позивача [PERSON] обовязковою для надання особистих пояснень та встановлено позивачу додатковий строк до 01.02.2018 року для подання доказів щодо обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Для дачі особистих пояснень у судове засідання, призначене на 01.02.2018 року та 26.02.2018 року позивач не зявилася, належним чином завірених копій документів, як доказів у справі, суду не надала. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в обґрунтування якого посилалася на ту обставину, що сторони з 23.05.1996 року перебувають у шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач обіцяв позивачу добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 500,00 грн, однак, вказана домовленість виконаною не була, тому оскільки останній має середній заробіток без урахувань обовязкових платежів за шість місяців 2017 року 2868,15 грн, щорічно отримує дохід у розмірі 36000,00 грн за здачу в оренду земельних ділянок, натомість позивач офіційно не працює, тому просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня предявлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Для підтвердження вказаних обставин, [PERSON] до позовної заяви додано копії документів, зокрема: -ксерокопія паспорту позивача відповідача; -ксерокопії облікової картки платника податку позивача та відповідача; -ксерокопія свідоцтва про укладення шлюбу; -ксерокопія свідоцтва про народження; -ксерокопії довідок про доходи відповідача. Вказані копії є неналежними доказами у справі, оскільки в розумінні ч.5 ст.95 ЦПК України є належним чином не завіреними копіями, оскільки відповідність копії письмового доказу оригіналу повинен містити підпис учасника справи, який подає доказ, із зазначенням дати такого засвідчення. Разом з тим, матеріали справи не містять клопотання позивача про витребування оригіналів таких доказів у відповідної особи за умови відсутності у неї вказаних оригіналів. Також, ксерокопії документів, доданих до позовної заяви є такими, що неможливо прочитати. Таким чином, встановити, що сторони дійсно перебувають у шлюбі та мають неповнолітню дитину, не надається можливим. Крім того, позивач в обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, однак належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаної обставини, суду не надала. Пояснення по суті позивачем також надано не було, оскільки остання у судові засідання не зявлялася. Норми права, застосовані позивачем для обґрунтування позовних вимог Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини призначаються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Норми права застосовані судом Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, \~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Пунктом 5 цього кодексу передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно з ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Висновок суду Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого доведення в судовому засіданні, оскільки в ході судового розгляду не здобуто доказів, які були б належними, допустимими, достовірними, та дозволили суду вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача. Тому, зважаючи, що позивачем не надано доказів, які давали б правову підставу для звернення до суду із позовом, не обгрунтовано позовні вимоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що якщо позивача, звільнено від сплати судового збору, у разі залишення позову без задоволення судові витрати компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Тому, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed