Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено повністю. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року - залишено без змін. У травні 2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року за позовом [PERSON] до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року за позовом [PERSON] до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в зв'язку з нововиявленими обставинами - залишено без задоволення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 23.11.2017 ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2017 скасовано та передано питання на новий розгляд до того ж суду. Свої вимоги заявник мотивує тим, що 05.04.2017 йому стали відомі обставини, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року (аналогічні норми викладені в статті 423 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), які є підставою для перегляду справи у звязку з нововиявленими обставинами. Вказує, що підставою для подання позову став наказ відділу освіти Здолбунівської РДА №211-к від 31 серпня 2015 року «Про звільнення [PERSON]М.» з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України (вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи з 1 вересня 2015 року). Приймаючи рішення про його звільнення відділ освіти керувався протоколом РВ УМВС України в Рівненській області №017687 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 178 КУпАП від 10.08.2015 року, постановою РВ УМВС України у справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2015 року №017687. Постановою начальника Здолбунівського відділення поліції ГУНП в Рівненській області від 12 лютого 2016 року справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 178 КУпАП відносно [PERSON] закрито на підставі ст. 38 КУпАП, у звязку із закінченням термінів давності притягнення до адміністративної відповідальності. Вказану постанову він оскаржив в суді, результату по якій ще не було на час розгляду даної цивільної справи, про що він неодноразово наголошував в судовому засіданні. Після ухвалення рішення Здолбунівського районного суду від 17 березня 2016 року йому стало відомо ще про постанову начальника Здолбунівського відділення поліції ГУНП в Рівненській області від 01.03.2016 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП, яку він також оскаржив. 05 квітня 2017 року Житомирським апеляційним адміністративним судом були скасовані постанови про адміністративне правопорушення від 12.02.2016 року серії №002841 та від 01.03.2016 року, а провадження в справі щодо [PERSON] закрито в порядку п.1 ст. 247 КУпАП, за реабілітуючими обставинами, а саме за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що даною постановою суду апеляційної інстанції спростовано факт його появи у нетверезому вигляді у громадському місці, у звязку із чим відносно нього було складено відповідний протокол, а також звільнено з роботи. Вважає постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року нововиявленою обставиною, яка не була і не могла бути відома позивачу під час первинного розгляду справи. Із цих підстав просить суд скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 року у звязку з нововиявленими обставинами. В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. В судовому засіданні представники відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області та Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області не заперечували проти задоволення заяви [PERSON] про перегляд рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 у звязку з нововиявленими обставинами, просили суд надати нову оцінку доказам у справі щодо законності звільнення позивача з роботи без врахування вищезазначених матеріалів справи про вчинення адміністративного правопорушення, зазначивши, що скасована постанова начальника Здолбунівського відділення поліції ГУНП в Рівненській області від 12 лютого 2016 року не була єдиним та визначальним доказом, на підставі якого суд ухвалював рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 березня 2016 підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно положень статті 423 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а також скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. Аналогічні норми були викладені в статті 361 ЦПК України, яка діяла на момент звернення заявника до суду. Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику а також обставини, які виникли після скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (пункти другий та третій частини другої статті 423 ЦПК України). Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Як вбачається з матеріалів справи,\~05 квітня 2017 року Житомирським апеляційним адміністративним судом були скасовані постанови про адміністративне правопорушення від 12.02.2016 року серії №002841 та від 01.03.2016 року, а провадження в справі щодо [PERSON] закрито в порядку п.1 ст. 247 КУпАП, за реабілітуючими обставинами, а саме за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Приймаючи до уваги, що на час винесення Здолбунівським районним судом рішення від 17 березня 2016 року у даній справі позивач вважався таким, що вчинив адміністративне правопорушення, у звязку із чим це стало одним із приводів звільнення останнього відповідачем з роботи, а також те, що певна частина мотивувальної частини зазначеного рішення суду містить посилання на постанову про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2016 року, яка з прийняттям Житомирським апеляційним адміністративним судом своєї постанови від 05 квітня 2017 року була скасована, [PERSON] вже не можна вважати таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.178 КУпАП, тому є всі необхідні та достатні підстави для перегляду вищевказаного рішення суду за нововиявленими обставинами. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може, зокрема, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення (п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач наказом Здолбунівського районного відділу народної освіти Ровенської області МР УРСР №269 від 01 вересня 1987 року [PERSON] переведений з посади організатора позакласної та позашкільної роботи Будеразької середньої школи на посаду директора цієї ж школи з 01 вересня 1987 року, яку 27 жовтня 2006 року перейменовано в Будеразьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області, що підтверджується записами його трудової книжки та не заперечується відповідачем (т.1, а.с.7-8). Згідно наданих у судовому засіданні пояснень представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також наявних в матеріалах справи письмових заперечень від 28.09.2015 року № 01/08-473 (т.1, а.с.36-37), 25.07.2015 року на сторінках Інтернет видання «Здолбунів ком» було висвітлено відео та фотографії перебування директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області [PERSON] у стані алкогольного спяніння, який лежав на узбіччі дороги у неохайному вигляді в громадському місці. 28.08.2015 у кабінеті начальника відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації [PERSON] було запропоновано надати письмове пояснення щодо факту 25 липня 2015 року, однак останній відмовився надати пояснення, про що був складений відповідний акт. Оскільки факт скоєння проступку доведений і про нього стало відомо громадськості, а особи, трудовим обовязком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі і в побуті, начальником відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації був виданий наказ від 31.08.2015 № 211-к, яким [PERSON] звільнено з підстав вчинення аморального проступку з 01.09.2015. У судовому засіданні обставини, що мали місце 25.07.2015 року за участі [PERSON] знайшли своє підтвердження зокрема, у висновку експертного дослідження №7-3ДФ від 16 березня 2016 року, згідно якого, ознак внесення змін у фотозображеннях з [PERSON] від 25 липня 2015 року, не виявлено (т.1, а.с.187-199), копіях вирізок з газет та скрін шотів інтернет-видань, які знаходяться в матеріалах справи (т.1, а.с.114-120, 124-125) та дають підстави вважати, що дана подія у свій час набула широкого розголосу. Також, обставини реєстрації звернення [PERSON] про перебування директора школи в нетверезому стані по вул. Колгоспній у с. Будераж саме 25 липня 2015 року підтверджуються зареєстрованим рапортом в Журналі обліку заяв і повідомлень Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області за №2733 (т.1, а.с.43). Не спростованими в судовому засіданні належними та допустимими доказами є показання свідків [PERSON], [PERSON], допитаних під час первинного розгляду справи, які показали, що 25 липня 2015 року близько 12.00 години вони маршруткою приїхали у с. Будераж Здолбунівського району Рівненської області та чекали на зупинці знайомих, які мали їх зустріти, однак їх знайомі затримувалися, а тому вони вирішили прогулятися. На узбіччі дороги вони побачили директора школи [PERSON], який був у пяному стані та мав неохайний зовнішній вигляд. Стан його спяніння відчувався по запаху з порожнини рота та його мові, яка була невиразна. Перебування [PERSON] у такому стані на узбіччі дороги вони зняли на камеру мобільного телефону. Зроблене відео з [PERSON] виклали в Інтернет. Аналогічні показання перебування 25 липня 2015 року близько 11.00 години на узбіччі дороги директора школи [PERSON], який лежав у нетверезому стані ногами на дорозі та у неохайному вигляді, біля якого лежала стара пляшка з-під горілки та пакет з пивом, надав у судовому засіданні під час первинного розгляду справи свідок [PERSON] Відповідно до положень п.8 Узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, обговореного 11 грудня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків). З копії акту від 28 серпня 2015 року, складеного та підписаного [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] відмовився від надання пояснень за фактом, що був виявлений 25 липня 2015 року (т.1, а.с.41). \~Наказом начальника відділу освіти Здолбунівської РДА Рівненської області [PERSON] №211-к від 31 серпня 2015 року [PERSON] звільнено з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області за п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженнями даної роботи 01 вересня 2015 року (т.1, а.с.40). Указаною у наказі про звільнення ст. 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання. До субєктів, які можуть бути звільнені за п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у ст. 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов, а саме: аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами та вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Аналіз положень п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, зокрема, вчитель, педагог, вихователь, зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3 ст. 41 КЗпП України. З розяснень, які містяться в п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Таким чином, виходячи з принципів цивільного судочинства,\~аморальний проступок\~[PERSON], який полягає у тому, що останній 25 липня 2015 року\~перебував у громадському місці у нетверезому стані та мав неохайний зовнішній вигляд, що принижує людську гідність, підтверджений фактами, які у судовому засіданні належними та допустимими доказами спростовні не були. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що підстави для поновлення на роботі [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved