Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.02.1995 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Остання проживає з відповідачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що у звязку з виїздами сторін працювати за кордон для покращення матеріального становища сім'ї, відносини між ними погіршилися, а згодом припинилися. Протягом останніх трьох років, проживаючи за кордоном в одному житлі, вони мало спілкувалися, не підтримували жодних відносин, фактично були чужими одне для одного. Сторони тривалий час не вважають себе сім'єю, не мають спільних цінностей та планів на майбутнє, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить їхнім інтересам, підстав для примирення немає. Позивачу відомо, що відповідач підтримує відносини з іншим чоловіком. Тому позивач просить розірвати даний шлюб, а також залишити проживати з відповідачем малолітню дочку сторін [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, 21.11.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, що стверджується довідкою Товмачицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківській області від 08.12.2016 року (а.с.33). Надіслані відповідачу судові виклики в судові засідання 28.11. та 15.12.2016 року їй не вручено у зв'язку з непроживанням за цією адресою. Відповідач не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 18.02.1995 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 74 (а.с.5). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати. Малолітню дочку сторін [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу слід залишити проживати з відповідачем, оскільки справа розглядається в заочному порядку і в суду відсутні будь-які відомості щодо наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання вказаної дитини. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved