overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.04.1991 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що у них з відповідачем різні характери та погляди на життя, у зв`язку з чим між ними виникали непорозуміння. Тривалий час сторони як подружжя спільно не проживають, тому позивач не має наміру зберегти сім`ю. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в підготовче засідання не з`явився, про його час та місце повідомлений належним чином, 12.02.2020 року його представник, адвокат Козак І.В. подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його та позивача відсутності (а. с. 18). Відповідач в\~підготовче засідання\~не з`явилася,\~про його\~час та\~місце повідомлена\~належним чином,\~28.01.2020\~року подала\~до суду\~ письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в її відсутності, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а. с. 17). Тому відповідно до положень ч.3 ст.200 ЦПК України наявні підстави для ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні. В зв`язку з неявкою в підготовче засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] сторони одружилися 30.04.1991 року. Шлюб зареєстровано Старогвіздецькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 (а. с. 4). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб слід розірвати та відновити відповідачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.05.2017 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Спільних дітей у них немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що в сторін різні погляди на подальше спільне життя та обов`язки. Між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, внаслідок чого часто виникають протиріччя, що робить неможливим подальше спільне проживання. Ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено в травні 2020 року. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати та заперечує проти надання сторонам строку на примирення. Позивач в судове засідання не з`явилася. 20.04.2021 року подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 9). Відповідач в судовому засіданні щодо позову заперечив та підтримав поданий відзив на позовну заяву, в якому просить надати термін на примирення з відповідачем терміном 6 місяців. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 30.05.2017 року. Шлюб зареєстровано Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 191 (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини в травні 2020 року, тобто понад 1 рік тому, що є тривалим періодом, не поновлювали їх , і позивач категорично заперечує щодо примирення. Тому вказаний шлюб розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона не заявила вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.08.2006 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] в них народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що між сторонами часто виникали непорозуміння, сварки та скандали. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, вони виявилися людьми з різними характерами. Ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, дитина проживає з позивачем. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею малолітнього сина, а також залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Представник позивача в судовому засіданні позов із вказаних причин підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову та розірвання шлюбу між ним та позивачем не заперечив. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 30.08.2006 року. Шлюб зареєстровано Ліснослобідською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Королівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківській області, сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, суд вважає, що останнього слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.09.2015 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого дітей немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що відповідач з вересня 2016 року спілкується за допомогою СМС-повідомлень з іншим чоловіком на любовні теми. Позивач втратив довіру у вірності відповідача, і їхня сім'я розпалася повністю. 19.12.2016 року відповідач переїхала до свого попереднього місця проживання і до цього часу сторони жодних відносин не підтримують. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 14.03.2017 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 16.03.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 30.09.2015 року. Шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №485 (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини в грудні 2016 року, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не визначає прізвище відповідача, яким вона повинна іменуватися після розірвання шлюбу, оскільки відповідач в своїй заяві не вказала про вибір прізвища. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.11.2017 року він перебуває з відповідачем в шлюбі. Дітей від даного шлюбу у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем припинили розуміти одне одного, спільно не проживають з червня 2018 року, відповідач проживає з іншим чоловіком. Їх шлюб існує формально, в зв'язку з чим його збереження суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 19.03.2019 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності (а.с. 6). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 04.04.2019 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в її відсутності, а також відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.13). В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 30.11.2017 року. Шлюб зареєстровано Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1709 (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб слід розірвати та відновити відповідачу дошлюбне прізвище «[PERSON]», оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у присутності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] р 2832177 оформлений на [PERSON] , що проводилась 17.03.2014 року згідно з п.37 ПКЕЕн, інженером ДРЕМ [PERSON] , водієм-електромонтером [PERSON] та майстром з ПО ДРЕМ [PERSON] було виявлено: ст..27 ЗУ «Про електроенергетику», п.48 ПКЕЕн, виявлені ознаки втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показань - вплив на лічильник електричної енергії постійним магнітом. Порушення зафіксоване номерним індикатором впливу постійного (змінного) магнітного поля «Магнет» №М7282584. Внаслідок чого, енергопостачальнику завдано матеріальних збитків. Такі дії є правопорушеннями в електроенергетиці, що прямо передбачено ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 48 Правил користування електричною енергією для населення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Своїми позовами до суду [PERSON] просила розірвати шлюб з [PERSON] , залишивши їй після розлучення дошлюбне прізвище [PERSON] , стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку , але не менш , ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , а також витрати на оплату правової допомоги . Ухвалою суду від 22.05.2014 року дані справи об*єднані в одне провадження у відповідності до ст. 126 ЦПК України . [PERSON] в своїх позовах посилалась на те , що від шлюбу з відповідачем , зареєстрованого 23.01.1983 року , мають трьох повнолітніх дітей та одну малолітню дитину . В останній час відповідач почав зловживати алкоголем , влаштовує в сім*ї сварки , бійки , що негативно впливає на виховання малолітньої дитини . Не бажаючи подальшого проживання з відповідачем , вимушена звернутись до суду за розлученням і стягненням аліментів на утримання дитини . В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала , додавши , що вже втомилась викликати до відповідача міліцію через його поведінку , а також , що відповідач отримує пенсію і має можливість матеріально утримувати спільну дитину . Відповідач [PERSON] проти розлучення і стягнення з нього аліментів не заперечував . Враховуючи , що позов ґрунтується на положеннях ст.ст. 111 - 113 , 180 , 182 , 183 СК України , ст. 88 ЦПК України ,позивач не бажає примирення з відповідачем , а останній з вимогами згоден , суд вважає збереження даного шлюбу недоцільним , а позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню . На підставі ст.ст. 111-113 , 180 , 182 , 183 СК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Своїм позовом [PERSON] просив визначити йому додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання в органи нотаріату заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його тітки, [PERSON]. При цьому посилався на те, що після смерті його тітки залишилось спадкове майно - що знаходиться за місцем її постійного проживання до дня смерті в с.Болган Піщанського району Вінницької області. При зверненні позивача до органів нотаріату у Піщанському районі Вінницької області за видачею свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено з тієї причини, що на час відкриття спадщини [PERSON] він не подав в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини, вважаючи, що правовстановлюючі документи знаходяться у нього і він може отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату без обмеження в часі. Крім того, у нього були відсутні будь-які документи, які б підтверджували родинні зв'яки з спадкодавцем. В зв'язку з чим він звертався до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із померлою [PERSON] Рішенням Піщанського районного суду від 8 січня 2014 року, яке набрало законної сили встановлено факт, що спадкодавець є рідною тіткою позивача. Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення, крім нього інших спадкоємців не має. Позивач в судове засідання не з'явився подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повній мірі, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувшись з письмовою заявою, якою просив розглянути справу у його відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову. Аналізуючи встановлене, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дійсно, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] померла [PERSON], яка у відповідності до рішення суду від 08.01.2014 року являється його рідною тіткою ( а.с. 5-6 ). Також позов ґрунтується на копії паспорта позивача (а.с.4); постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7). В даному випадку судом встановлено, що позивач пропустив строки із-за своєї необізнаності з діючим законодавством, а тому порушене право підлягає захисту. Наведені підстави суд визнає поважними і у відповідності до ст. 1272 ЦК України вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даному випадку судом встановлено, що позивач пропустив строки із-за відсутності правовстановлюючих документів, а тому порушене право підлягає захисту. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Своїм позовом [PERSON] просила визначити їй додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання в органи нотаріату заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її мами, [PERSON]. При цьому посилалася на те, що після смерті її мами залишилось спадкове майно - що знаходиться за місцем її постійного проживання до дня смерті в с. Грабарівка Піщанського району Вінницької області. При зверненні позивача до органів нотаріату у Піщанському районі Вінницької області за видачею свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено з тієї причини, що на час відкриття спадщини [PERSON] вона не подала в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Вважала, що правовстановлюючі документи знаходяться у неї і вона може отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату без обмеження в часі. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є її сестри та брат, які відмовляються від своєї частини спадщини, про що свідчать копії їхніх заяв про відмову від спадщини. Предстаавник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повній мірі, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Грабарівської сільської ради в судове засідання не з'явився, звернувшись з письмовою заявою, якою просив розглянути справу у його відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову. Аналізуючи встановлене, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дійсно, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] померла [PERSON], яка у відповідності до рішення Піщанського районного суду від 18.09.2003 року являється рідною матір'ю позивача ( а.с. 6 ). Також позов ґрунтується на копії свідоцтва про народження позивача (а.с. 7); копії паспорта позивача (а.с.8); копіях заяв про відмову від спадщини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10); копії державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с. 11); постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 12). У відповідності до ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даному випадку судом встановлено, що позивач пропустив строки із-за своєї необізнаності з діючим законодавством, а тому порушене право підлягає захисту. Наведені підстави суд визнає поважними і у відповідності до ст. 1272 ЦК України вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням законної сили для звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved