Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16 серпня 2006 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідно до вимог ст.ст. 1050 ч.2, 1054 ч.2 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 31.07.2013 року заборгованість складає 24 756,35 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 4 585,57 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 515,72 грн.; - штраф - 500,00 грн. (фіксована частина); - штраф - 1 155,06 грн. (процентна складова). У судове засідання представник позивача Токовий І.Ю. не з'явився, просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 16.08.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.6-10). Згідно умов Договору Відповідач отримала кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. В порушення зазначених норм закону та умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року заборгованість складає 24 756,35 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 4 585,57 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 515,72 грн.; - штраф - 500,00 грн. (фіксована частина); - штраф - 1 155,06 грн. (процентна складова). Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Кредитним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Договір №б/н від 16.08.2006 року передбачає строк дії 3 роки, тобто з 18.06.2006 року по 18.06.2009 рік., з позовом до суду Позивач звернувся 09 вересня 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з врахуванням положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважа-ється, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed