Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2020 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, утримання та виховання дітей, протягом останніх декількох років між подружжям постійно виникають непорозуміння та сварки, свідком яких нерідко стають діти. З часом, відповідач зовсім перестав допомагати позивачу виховувати та утримувати дітей. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати спільних дітей, матеріальної допомоги не надає. З огляду на вищевикладене, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 14 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 578, визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , з матір`ю - [PERSON] . та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 53). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.87). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала заяву, в якій справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом 14 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 578. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 9). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 листопада 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, вбачається, що у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Батьком у свідоцтві про його народження записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 8). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що у сторін [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Батьком у свідоцтві про його народження записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 7). Згідно рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 16.06.2021 року № 468, вирішено надати висновок до Броварського міськрайонного суду Київської області щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області 16.06.2021 року № 468, Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Спеціалістами служби направлено лист до Харківського центру соціальних служб «Довіра» з метою проведення оцінки потреб [PERSON] , 25 квітня 2021 року Центр надав інформацію про те, що [PERSON] доступу до житла не надав та повідомив, що найближчим часом не планує запрошувати дітей за своїм місце проживання у місті Харкові. Відповідно до листа служби у справах дітей по Шевченківському району виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 02 червня 2021 року, з`ясовано, що спеціалісти служби в телефонному режимі зв`язались з [PERSON] , останній в телефонному режимі повідомив, що дітей на постійне місце проживання до себе забирати не планує, тому доступу для обстеження свого місця проживання не надасть, від надання пояснень з цього приводу відмовився. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За змістом ч. 2 ст. 114 у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Стосовно визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 153 СК України передбачено, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як роз`яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини (яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищевикладене, та беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до матері, а також враховуючи наданий до суду органом опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання дитини раз ом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленості про сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою й працездатною особою, відомостей про перебування на його утриманні інших осіб, так як і поважності причин, які унеможливлюють сплачувати аліменти у вказаному в позовній заяві розмірі не надав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. З огляду на викладені обставини, врахувавши положення норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення вимог про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved