Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2015 року розірвано. За час шлюбу, а саме 21.06.2008 року, у них народилася дочка [PERSON], яку згідно із вказаним рішенням суду залишено проживати з позивачкою. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання вказаної дочки не надає. Крім того, [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у кардіоревматолога Коломийської дитячої поліклініки, має статус дитини-інваліда з діагнозом «ВВС, під аортальний ДМШП СН І ст.» та потребує проходження періодичних курсів лікування хвороби. Піклуючись про розумовий, фізичний та духовний розвиток своєї дочки, позивачка робить все можливе щоб дитина відчувала себе комфортно, проходила лікування у найкращих медичних закладах, мала можливість відпочивати та оздоровлюватись в найкращих місцях як в Україні, так і за кордоном. Однак, відповідач без зазначення будь-яких причин відмовився надати дозвіл на виїзд вказаної дочки за межі України, а також уникає спілкування з цього приводу. Така поведінка відповідача може негативно вплинути на дитину, яка сподівається на проходження медичного обстеження за кордоном, старанно готується до поїздки. Відповідач жодного разу не цікавився процесом виховання дитини та можливістю кращого її розвитку, незважаючи навіть на запевнення позивачки про повне фінансування нею витрат на проведення вищевказаного обстеження. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні дозволу на її виїзд за межі України, позивачка вважає, що є всі підстави для надання судом дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за межі державного кордону України та на такий виїзд їх дочки [PERSON] до досягнення останньою шістнадцятирічного віку без нотаріально засвідченої згоди та без супроводу відповідача. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. Надіслані на адресу відповідача судові виклики в судові засідання 31.07. та 07.09.2015 року відповідачу не вручені з відмітками на поштових конвертах, що за вказаною адресою він не проживає. Причин своєї неявки відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності (а.с.19, 20, 26). Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування служби у справах дітей Коломийської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належно повідомлений, про що свідчать поштове повідомлення про одержання представником вказаного органу судової повістки-виклику, а також особистий підпис у повідомленні про розгляд справи (а.с. 18, 25). В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2015 року, винесеним в справі №346/630/15-ц, яке набрало законної сили 21.03.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Цим рішенням місце проживання дочки сторін [PERSON] визначено з позивачкою (а.с.6). Відповідно до витягу з протоколу ЛКК при поліклінічному відділенні Коломийської дитячої лікарні від 09.07.2015 року №189 [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у кардіоревматолога Коломийської дитячої поліклініки, має статус «дитина інвалід» та потребує періодичних курсів лікування, діагноз: ВВС: Підаортальний ДМШП.СН І ст. (а.с.5). Згідно з копією посвідчення серії ААБ №113801, виданого управлінням праці та соціального захисту населення м.Коломиї 12.03.2010 року, позивачка отримує державну соціальну допомогу дитині інваліду до 18 років (дочці [PERSON], [INFO],) в розмірі 894 грн. (а.с.7). Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено в ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з правилами ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ст.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. На підставі наведеного, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», вищевказаних Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення,

Outcome: approved