Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що 15 серпня 1997 року за договором купівлі-продажу вона придбала будинок [ADDRESS]. Продавцем квартири була [PERSON]. В 2018 році позивач вирішила продати вказаний будинок і отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.02.2018 року, номер інформаційної довідки 114453503, з якої видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис від 03.08.2007 року за № 5421889 про заборону відчуження невизначеного об'єкта обтяження за адресою [ADDRESS]. Запис внесений 03.08.2007 на підставі обтяження від Барського машинобудівного заводу. Тобто обтяження відбулось після укладення та реєстрації позивачем договору купівлі-продажу. На Барському машинобудівному заводі пояснили, що за вказаною адресою рахується їх працівник [PERSON], який мав заборгованість перед заводом. У Барському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області позивачу повідомили, що виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] боргів, штрафів та інших майнових чи немайнових зобов'язань на виконанні не перебуває. Позивач вважає, що у Барської районної державної нотаріальної контори не було правових підстав для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони відчуження житлового будинку, яка створює їй перешкоди у відчуженні нерухомого майна. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності і інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. 15 серпня 1997 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбала нерухоме майно - будинок [ADDRESS]. Продавцем квартири була [PERSON]. В 2018 році позивач вирішила продати вказаний будинок і отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.02.2018 року, номер інформаційної довідки 114453503, з якої видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис від 03.08.2007 року за № 5421889 про заборону відчуження невизначеного об'єкта обтяження за адресою [ADDRESS]. Запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесений Барською державною нотаріальною конторою, і згідно вказаного запису № 5421889 підставу обтяження не вказано, але є запис від 03.08.2007 від Барського машинобудівного заводу. Тобто обтяження відбулось після укладення та реєстрації позивачем договору купівлі-продажу будинку. На Барському машинобудівному заводі пояснили, що за вказаною адресою рахується їх працівник [PERSON], який мав заборгованість перед заводом. Згідно довідки Барського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області від 19.02.2018 року № 1240 виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] боргів, штрафів та інших майнових чи немайнових зобов'язань на виконанні не перебуває. Згідно довідки Барського машинобудівного заводу від 23.02.2018 року № 445 за [PERSON] відсутня заборгованість перед ПРАТ «Барський машинобудівний завод» і відповідно підстав для обтяження на нерухоме майно за вищевказаною адресою немає. За таких обставин суд вважає, що у Барської державної нотаріальної контори не було достатніх правових підстав для реєстрації заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки не вказана підстава заборони, номер та дата, назва юридичної особи, яка ініціювала заборону, не зазначено нерухоме майно, яке заборонено відчужувати, його вартість та адреса, а також ім'я власника майна. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки реєстрація заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна унеможливлює відчуження позивачем будинку, створені в такій спосіб перешкоди підлягають усуненню судом шляхом зобов'язання співвідповідача скасувати вказану заборону. Таким чином, пред'явлений позов ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved