Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2013 р. позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів, було задоволено. Відповідно до вищезазначеного рішення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто кошти в розмірі 52500,00 грн. з кожного Вказане рішення Солом'янського районного суду м. Києва вступило в законну силу. 11.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою в якій просять відстрочити виконання рішення суду від 21.11.2013 року посилаючись на те, що відповідач-1 отримує незначний дохід, відповідачі мають утриманців за законом, несуть додатково значні витрати по оплаті кредитних зобов»язань та комунальних платежів. Також посилається, що звернення стягнення на арештоване нерухоме майно унеможливлю виконання рішення суду, оскільки реалізація майна буде здійснена за заниженою вартістю. В судовому засіданні просили відстрочити виконання вказаного вище рішення суду на строк до 21.11.2014 року з підстав викладених у заяві та просили її задовольнити. Представник стягувача проти задоволення заяви заперечував посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 21.11.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 52500,00 грн. з кожного. Дане рішення набрало чинності та стягувачем пред»явлено до примусового виконання. В ході примусового виконання, держвиконавцем накладено арешт на нерухоме майно божників та здійснено заборону на його відчуження, що не заперечувалося сторонами. Також встановлено , що на час розгляду справи боржниками рішення не виконано. Заявники просять відстрочити виконання рішення суду строком до 21.11.2014 року , посилаючись на тяжке матеріальне становище відповідачів, відсутність з боку стягувача розуміння щодо можливості прийняття компромісного рішення в порядку здійснення виконавчих дій, зокрема, щодо добровільної реалізації арештованого майна. Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Виходячи з вимог вказаної вище норми закону вбачається, що відстрочка рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов'язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством. Суд вважає, що обставини на які посилається боржники в обґрунтування поданої заяви, до них не відносяться. Крім того, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду , суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи, суд не вбачає наявність виняткових підстав щодо ускладнення виконання рішення суду, а тому приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed