Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23.03.2016 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.02.2016 року з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, складений 28.08.2014 року від імені [PERSON], який помер [INFO] року, на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шаульською Н.І. (далі - ХМНО), зареєстрований в реєстрі за № 922; визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], видане від 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М.; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] року помер [PERSON] Позивачка [PERSON] є його рідною сестрою. Спадкодавець [PERSON] проживав у [ADDRESS] яка належала йому на день смерті на праві власності. 18.12.2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Салімовської М.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата [PERSON], її заява була прийнята, заведена спадкова справа № 15/2014. Інші спадкоємців за законом після смерті [PERSON] відсутні. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину позивачці не виявилося можливим через наявність заповіту, складеного 28.08.2014 року [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І. у лікарні, де [PERSON] перебував останні тижні свого життя. Отримавши в усному порядку інформацію від нотаріуса Салімовської М.М., що була по своїй суті відмовою в оформленні права власності на спадкове майно, позивачу стало незрозуміло, як брат, хворий тяжкою хворобою, не маючи можливості ані розмовляти, ані розуміти, що відбувається, міг скласти заповіт. Позивачу стало відомо, що спадкоємцем за заповітом її брата є [PERSON]., якому 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Недійсність оспорюваного заповіту, на погляд позивачки, підтверджується наступним. Померлий [PERSON] протягом останніх двох років свого життя скаржився на стан свого здоров'я, проводив обстеження, постійно лікувався, йому ставилися різні діагнози, декілька місяців перед смертю [PERSON] провів у лікарні, де помер [INFO] року. 28.08.2014 року приватний нотаріус ХМНО Шаульська Н.І. записала зі слів [PERSON] заповіт. У зв'язку з тим, що [PERSON] не міг особисто прочитати текст заповіту у голос, він був зачитаний свідками [PERSON] та [PERSON], обраними заповідачем особисто. Заповіт був підписаний [PERSON] за дорученням [PERSON] у присутності нотаріуса у зв'язку з тим, що за станом здоров'я [PERSON] не міг підписати його особисто. З врахуванням наведеного позивач вважає, що через стійкий розлад здоров'я, важкий стан, пригніченість свідомості, [PERSON] не міг говорити, усвідомлювати та керувати своїми діями, а тому заповіт від його імені повинен бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, як правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Поряд з цим позивачка вказує, що форма заповіту не відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, нотаріусом не зазначено через яку конкретну ваду заповідач не може прочитати текст заповіту. Також текст заповіту містить вказівку на те, що свідки, які прочитали вголос складений заповіт, були обрані особисто заповідачем, однак перебуваючи у важкому стані [PERSON] не міг особисто обрати свідків. У заповіті приватним нотаріусом не зазначено конкретної хвороби чи фізичної вади, внаслідок яких померлий не зміг підписати заповіт власноручно. Недотримання цих вимог також є підставою для визнання заповіту недійсним. Також позивачка просила поряд із визнанням заповіту недійним, визнати недійним і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.07.2015 року, а внаслідок цього скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та визнати за нею, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] При розгляді справи по суті представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково надала пояснення, що під час допиту в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які під час посвідчення заповіту виступали свідками та відповідно до змісту заповіту нібито зачитували текст заповіту вголос спадкодавцю [PERSON], впевнено цього факту суду не підтвердили. Вказує, що законом передбачено підстави, за яких заповіт або інший правочин може бути підписано сторонньою особою - якщо особа у зв'язку з хворобою не може його підписати або у особи є фізична вада, яка заважає або позбавляє можливості це зробити самостійно, однак при цьому відсутня необхідність присутності свідків при підписанні заповіту іншою особою. В даному випадку нотаріусом не була встановлена будь-яка фізична вада у заповідача [PERSON], що позбавляла його можливості прочитати самостійно заповіт, як про це зазначено у заповіті. Сам факт хвороби [PERSON] не може бути віднесено до категорії фізичних вад. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю від 27.05.2016 року [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що 28.08.2014 року приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І. у неврологічному відділенні 18-ої міської багатопрофільної лікарні м. Харкова було посвідчено заповіт, записаний зі слів [PERSON] Даним заповітом [PERSON] заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все, що буде належати йому на день його смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження на його ім'я в будь-яких банківських установах, в тому числі квартиру [ADDRESS], [PERSON] Цей заповіт відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. З боку [PERSON] постійно надавалася [PERSON] допомога, яку той потребував у зв'язку зі своєю хворобою. Крім [PERSON] та його сім'ї під час перебування [PERSON] на лікуванні ніхто з інших родичів не цікавився станом його здоров'я, не дбав про нього, не надавав матеріальної допомоги та моральної підтримки. Через стан здоров'я [PERSON] важко було самостійно читати та писати. Саме через фізичну неспроможність власноручно підписувати та читати заповіт, заповідач виявив бажання посвідчувати заповіт в присутності свідків, яких він обрав особисто. Жодних заперечень, протипоказань або інших лікарських застережень щодо здійснення заповідачем дій, пов'язаних зі складанням заповіту або іншого правочину, в тому числі щодо обмежень в розумінні ним зовнішніх подій не надходило. Волевиявлення [PERSON] було вільним та відповідало його внутрішній волі. Заповідач повністю усвідомлював значення своїх дій та керував своїми діями. Тому відсутні підстави для застосування норм ч. 1 ст. 225 ЦК України. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача, приватний нотаріус ХМНО Шаульська Н.І. письмово просила розглядати справу без її участі та відмовити в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання заповіту недійсним, стосовно інших позовних вимог просила винести рішення на розсуд суду. З її письмових пояснень вбачається, що 28.08.2014 року о 10 год. 00 хв. до неї звернувся [PERSON] з проханням здійснити консультації для [PERSON] на виїзді у неврологічному відділенні 18-ої міської багатопрофільної лікарні м. Харкова. Вказана консультація на виїзді була надана нею [PERSON] Консультація була щодо можливості посвідчення заповіту на все майно заповідача, в тому числі на квартиру [ADDRESS], від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] [PERSON] пояснив, яке саме майно та кому хочу заповісти, а також, що він хворіє та не має змоги власноручно підписати заповіт. Нею було роз'яснено [PERSON] правила посвідчення вказаного правочину, його правові наслідки та надано перелік документів для цього, роз'яснено вимоги чинного законодавства стосовно способу посвідчення такого роду заповіту. В процесі розмови заповідач повідомив нотаріусу дані осіб, які можуть бути свідками при посвідчення заповіту та дані особи, якій він дає дозвіл підписати заповіт замість нього. На виконання ст. 44 Закону України «Про нотаріат» приватному нотаріусу було надано довідку, видану 28.08.2014 року КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня № 18» за підписом головним лікарем, завідуючого відділення та лікаря про те, що [PERSON] перебуває у ясній свідомості, правильно орієнтується на місцевості та у часі, анамнестичні дані повідомляє вірно. Після проведеної консультації приватний нотаріус повернулася до свого робочого місця та почала складати вказаний заповіт за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Їй було надано всі необхідні відомості для складання заповіту, в тому числі про особу, яка може розписатися в заповіті замість заповідача та про особи свідків, яких було обрано заповідачем особисто на його розсуд. Під час складання вказаного заповіту, враховуючи всі побажання заповідача [PERSON], його фізичний та психічний стан, нею здійснено повторний виїзд до КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня № 18». На місці ще раз було встановлено особи всіх учасників правочину, заповіт був зачитаний вголос свідками [PERSON] та [PERSON], його зміст повністю відповідав волевиявленню [PERSON], оскільки він у її присутності це підтвердив особисто, за його дорученням заповіт підписав [PERSON], після здійснення всіх необхідних дій заповіт був нею посвідчений 28.08.2014 року за реєстровим № 922. Таким чином, приватним нотаріусом було враховано та дотримано всі вимоги чинного законодавства при посвідченні заповіту від імені [PERSON], який на момент посвідчення заповіту перебував при здоровому розумі, повністю розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача, приватний нотаріус ХМНО Салімовська М.М. письмово просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. З письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що 04.11.2014 року до неї звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Отримавши вказану заяву, нею було заведено спадкову справу 15/2014. В якості документів, підтверджуючих спадкові права, [PERSON] надано оригінал заповіту від імені [PERSON] 18.12.2014 року до неї звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата [PERSON] 19.03.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. направлено [PERSON] повідомлення про звернення до неї спадкоємця за заповітом, яким спадкодавець розпорядився усім своїм майном не на користь спадкоємця [PERSON] 03.04.2015 року до приватного нотаріуса ХМНО Салімовської М.М. звернувся представник [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, з заявою про ознайомлення зі спадковою справою та наданням йому копії заповіту. 25.06.2015 року [PERSON] вдруге направлено повідомлення щодо звернення до приватного нотаріуса ХМНО Салімовської М.М. спадкоємця за заповітом та рекомендацією скористатися своїми правами, передбаченими чинним законодавством. Приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. були прийняті заходи щодо з'ясування наявності спадкоємців та встановлено, що спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, на день смерті спадкодавця [PERSON] відсутні. Зокрема [PERSON] не відноситься до кола цих осіб. 20.07.2015 року до приватного нотаріуса ХМНО Салімовської М.М. звернувся [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] Оскільки у зазначені строки [PERSON] не скористалася своїм правом щодо звернення до суду з питання визнання цього заповіту недійним, у відповідності до вимог чинного законодавства приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. 20.07.2015 року було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 30.03.2016 року до неї звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 04.04.2016 року [PERSON] було направлено роз'яснення щодо порядку видачі свідоцтва про право на спадщину за законом при наявності чинного заповіту. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.04.2016 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] було накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Салімовської М.М. завірену копію спадкової справи № 15/2014 за спадщиною спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, проживаючого за адресою: [ADDRESS]; витребувано з Харківської міської багатопрофільної лікарні № 18 інформацію стосовно [PERSON], [INFO], який знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні з 20.08.2014 року по [INFO] року, де [INFO] року помер, а саме: завірену копію хвороби [PERSON], інформацію про те, які медичні препарати приймав хворий [PERSON] та в яких дозах, детальну інформацію в якому стані знаходився [PERSON] 28.08.2014 року, які медичні препарати він приймав та які ліки йому вводили в цей день та в яких дозах. 17.03.2017 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON]про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.04.2017 року призначена комплексна судова медико-психіатрична експертиза, проведення якої доручено КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Провадження у справі зупинено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Шаульська Н.І., приватний нотаріус ХМНО Салімовська М.М., поновлено у зв'язку з поверненням до суду вказаної справи з висновком судово-психіатричного експерта № 593 від 16.08.2017 року. За клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] було здійснено часткове роздрукування технічного запису судового засідання в порядку ч.5 ст.197 ЦПК України в редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV, яке надано в розпорядження комплексної судової медико-психіатричної експертизи. Норми права, що підлягають застосуванню. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При цьому, вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У випадках неможливості власносручного підписання тексту правочину стороною такого правочину положеннями ч.4 ст.207 ЦК України передбачено наступне: Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. За нормою ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках ( стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» встановлено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до Глави 4 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст. 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Главою 6 Розділу 1 вказаного Порядку закріплено, що нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлені судом обставини Так, згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.09.2014 року, [INFO] року в м. Харків помер [PERSON], а.с.139 т.1. При житті [PERSON] склалав заповіт від 28.08.2014 року, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все, що буде належати йому на день смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження на його ім'я в будь-яких установах банків, в тому числі квартиру [ADDRESS], він заповідав відповідачу по вказаній цивільній справі [PERSON], а.с.136 т.1. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І. та за дорученням [PERSON] підписаний [PERSON] При посвідченні та підписанні заповіту були присутні два свідка [PERSON] та [PERSON], які також підписали заповіт. Даний заповіт зареєстровано у реєстрі за №922 , а.с.136 т.1. У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріусу ХМНО Салімовської М.М. звернулися відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], а.с. 133 т.1. [PERSON] в заяві про прийняття спадщини від 04.11.2014 року зазначив, що приймає спадщину після смерті [PERSON] згідно заповіту. [PERSON], яка відповідно до наданих нею документів про ступень споріднення, є рідною сестрою [PERSON], в заяві про прийняття спадщини від 18.12.2014 року зазначила, що приймає спадщину після смерті [PERSON] згідно закону, а.с.143, 146-148 т.1. 04.11.2014 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. заведено спадкову справу № 56727903 після смерті [PERSON], а.с.141 т.1. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від імені [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І. 28.08.2014 року, є чинним, а.с.142 т.1. За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» №8231/2/07-05 від 23.04.2015 року встановлено, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS], інші особи за зазначеною адресою зареєстровані не були, а.с. 156 т.1. Дані щодо наявності спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], перелік яких визначено у ст.1241 ЦК України, відсутні. Встановлено, що на праві власності [PERSON] належала квартира [ADDRESS] Зазначена квартира належала спадкодавцю таким чином: 1/3 частка - на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради; 1/3 частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В.,12.02.1005 року; 1/3 частка - на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. 23.04.2014 року, а.с. 170-179 т.1. Згідно ч.1, 2 ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, лише у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. у відповідності до вимог діючого законодавства було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я особи, вказаної у заповіті як спадкоємця - [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], а.с. 186 т.1. Позиція суду Щодо меж розгляду справи судом в частині недійсності заповіту через відсутність вільного волевиявлення заповідача і такого, що не відповідало його волі, ч.2 ст.1257 ЦК України, та оцінка аргументів учасників справи. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частина 2 ст. 1257 ЦК України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як передбачено в пункті 6 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013року №24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. В процесі судового розгляду сторони надали пояснення та визнали в цій частині обставини справи, що [PERSON] власних дітей не мав, після смерті своєї дружини, яка померла 10.10.2013 року, став проживати один і вже на початку 2014 року вперше поскаржився на погане самопочуття. Проте і після цього [PERSON] продовжував активне життя, самостійно обслуговував себе у побуті, у квітні 2014 року здійснив оформлення спадщини, яка залишилася після смерті його дружини. Наприкінці липня 2014 року [PERSON] вперше було госпіталізовано. Відповідно до виписного епікризу з медичної карти Військово - медичного клінічного центру Північного регіону в період з 28.07.2014 року по 08.08.2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: захворювання верхньої частки лівої легені (новоутворення, аспергільома, ехінококова кістка або кавернозна форма туберкульозу легень). Вторинна анемія легкого ступеню. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН І. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню, ризик помірний. Був виписаний за власним бажання у задовільному стані під нагляд дільничного лікаря, а.с.34 т.1. Відповідно до епікризу з історії хвороби КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18» [PERSON] у неврологічному відділенні вказаного медичного закладу перебував на стаціонарному лікуванні в період з 20.08.2014 по 09.09.2014року. Потрапив у відділення із скаргами на різку загальну слабкість, задишку, неможливість ходити внаслідок загальної слабкості, відсутність апетиту, кашель. Хворому було запроваджено методи дослідження, лікування медичними препаратами за призначеннями. Стан здоров'я хворого прогресивно погіршувався незважаючи на застосовану терапію, збільшувалася легенево-серцева недостатність, 04.09.2014 АД 110/70 мм рт.ст., пульс 90-100 уд.в 1 хв. В легенях багато вологих хрипів зріст задишки. 07.09.2014 стан здоров'я край тяжкий, розвинулася гостра шлункова кровотеча. Проводилася медична терапія. 08.09.2014 кровотеча припинилася. АД 200/100, в легенях - безліч вологих хрипів. 09.09.14 в 9.00 - стан вкрай важкий, дихання клекотіло, в легенях безліч вологих хрипів, тони серця глухі, АД 170/100 мм рт. ст. 09.09.14 в 15.20 - розвинулася зупинка серцевої діяльності. Проводився закритий масаж серця, ШВЛ мішком Амбу через маску, в/в втруйно. [INFO] року в 15.50 реанімаційні заходи без ефекту, констатована біологічна смерть, а.с.131 т.1. На думку суду, виходячи із даних медичної карти, довідок лікарів, хвороба [PERSON], її наслідки і способи її лікування, а також враховуючи покази свідків, не могли вплинути на повноту думки заповідача щодо усвідомлення значення своїх дій, можливість керувати ними, на волевиявлення та відповідність його внутрішньої волі при вчиненні 28.08.2014 року заповіту в користь [PERSON] За клопотанням представника позивачки [PERSON] - [PERSON] судом у даній справі призначалася судово-психіатрична експертиза на предмет встановлення психічного стану [PERSON] на час складання заповіту - 28.08.2014 року. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи №593 від 16.08.2017 року при дослідженні матеріалів цивільної справи та наданої медичної документації експертами встановлено, що [PERSON] за життя страждав низкою соматичних і неврологічних захворювань - захворювань верхньої долі лівих легень (новоутворення, аспергільома, ехінококова кістка, кавернозна форма туберкульозу легень). Враження печінки та лівої нирки. Вторинна анемія легкого ступеню , ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, СН 1, гіпертонічна хвороба 2 ст., дисциркуляторна енцефалопатія. На психічному обліку не перебував, за амбулаторною медичною допомогою до психіатра н за місцем проживання самостійно не звертався, стаціонарного лікування в психіатричних лікарнях не отримував. В наданій медичній документації ознак психозу або інтелектуального зниження у [PERSON] не описано, підстав для надання йому психіатричної допомоги не відзначено. По показанням позивача, відповідача по справі та більшості свідків яких-небудь психічних розладів в поведінці [PERSON], в тому числі на період посвідчення заповіту 28.08.2014 року не описано, зазначено на його вільне волевиявлення. В той же час, по показанням [PERSON], [PERSON] маються вказівки на порушення психічної діяльності [PERSON] (висловлювання ідей отруєння, порушення свідомості 28.08.2014 року). Крім того, в медичній документації в записі від 28.08.2014 року (13.30) відмічено тяжкий стан пацієнта з астенічним синдромом, виділений синдром вимкнутої свідомості - оглушення. Враховуючи суперечливість та взаємовиключення показів свідків, записів в медичній карті про стан [PERSON], відсутність даних про характер та вираженість порушень розумової та емоціно-вольової сферах, збереженість критики та прогностичних здібностей [PERSON] в досліджений період часу, експерті питання вирішити не надається можливим(а.с.42-45 т.2). Таким чином, суд зауважує, що за наслідками проведеної експертизи не виявилося можливим вирішити питання стосовно події, що становить суть даної цивільної справи, а саме психічного стану [PERSON] на час складання заповіту. В той же час свідок [PERSON] пояснила суду, що в неврологічному відділенні КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня «18», де свідок працює медичною сестрою, за життя неодноразово проходила лікування дружина [PERSON], а тому свідок була добре знайома з нею та її чоловіком [PERSON]. У серпні - вересні 2014 року в цьому відділенні лікувався і сам [PERSON] В цей час він був слабким, практично не вставав, не міг піднімати руки, не міг самостійно писати вже під час госпіталізації до лікарні. Незважаючи на це [PERSON] був адекватним у своїх судженнях до останнього дня життя, розмовляв, спілкувався. Під час лікування кожного дня хворого відвідував [PERSON] та мати і батько [PERSON] Свідко відомо, що мати [PERSON] доводилася рідною сестрою дружині [PERSON] Інших родичів [PERSON] за час лікування вона не бачила. В розмовах [PERSON] пригадував свою рідну сестру, про яку чомусь завжди казав з образою. За призначенням лікарів зранку 28.08.2014 року [PERSON] возили до іншої лікарні для обстеження легень, при цьому в машині його супроводжував [PERSON] та свідок [PERSON] Він був у здоровому розумі, підказував шлях, яким краще проїхати, тому що добре знав місто, пропрацювавши все життя водієм, добре розумів, що сьогодні до нього приїде нотаріус, переживав за те, щоб скоріше повернутися до лікарні та не запізнитися. Крім того, на прохання родичів 28.08.2014 року було складено довідку про стан здоров'я [PERSON], яка була підписана головним лікарем, завідуючим відділення та лікарем хворого. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що вони були присутні при складенні заповіту та чули як заповідач [PERSON] казала, що заповіт бажає скласти на користь свого племінника [PERSON], розумів, що заповідає все належне йому майно цій людині, підписати сам заповіт не міг, оскільки був слабким. Під час складання заповіту [PERSON] лежав на ліжку, потім йому допомогли опертися на подушки і він напівлежав. На їх думку [PERSON] розумів свої дії, оскільки в голос казав кому бажає заповісти свої майно, називав ким доводиться йому [PERSON], пояснював, що саме переходить [PERSON] за заповітом у спадщину. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON], пояснила, що доводилася рідною сестрою дружини [PERSON], після смерті якої він залишився самотнім, спілкуватися та допомагати йому стала вона та її син [PERSON], який для [PERSON] став улюбленцем ще з самого дитинства, в них був добрий психологічний контакт, [PERSON] неодноразово казав, що все залишить у спадок саме йому. На прохання самого [PERSON] вона та [PERSON] допомогли йому виписатися з військового шпиталю, де він був не задоволений лікуванням, а у серпні 2014 року госпіталізували його до КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18». В цій лікарні вона відвідувала його два рази на день, приносила їжу, годувала, мила, бо сам [PERSON] цього робити самостійно не міг через слабкість. Позивачка по справі - рідна сестра [PERSON] [PERSON] його взагалі не провідувала, посилалася на зайнятість вирішенням проблем у власній сім'ї, проте ще за життя неодноразово пропонувала свідку варіанти поділу квартири [PERSON], забрала собі документи на його квартиру. [PERSON] вимагав від неї по телефону документи, а потім сам попросив запросити нотаріуса, щоб скласти заповіт саме на [PERSON] В день посвідчення заповіту [PERSON] був у розумі, хоча фізично був слабким. Допитаний свідок [PERSON], який є двоюрідним братом відповідача, пояснив суду, що після смерті дружини [PERSON] останній залишився самотнім. Власних дітей не мав. Ще з дитячих років [PERSON] [PERSON] та його дружина казали, що він буде їхнім спадкоємцем, він був їхнім улюбленцем. Рідна сестра [PERSON] спочатку не заперечувала проти цього, після смерті дружини [PERSON] казала, що їй нічого не потрібно, в неї все є, посилалася на зайнятість справами власної сім'ї та неможливість надавати допомогу брату. Коли [PERSON] захворів вона влаштувала [PERSON] до військового шпиталю, проте [PERSON] був не задоволений лікуванням, став вимагати [PERSON] забрати його додому. [PERSON] забрав його та на деякий час оселився разом з ним, разом зі свідком возив [PERSON] до лікарів. Приблизно 3-5 вересня 2014 року, коли [PERSON] знову знаходився в лікарні, [PERSON] передав свідкові бажання [PERSON] побачитися. Під час зустрічі [PERSON] був слабким, проте все розумів, підтримував звичайну розмову. Факт близьких стосунків між [PERSON] та [PERSON], опіку по відношенню до хворого [PERSON] з боку відповідача в останній період його життя, підтвердили також і свідки з боку позивача. Так син [PERSON] - [PERSON] пояснив суду, що в той час як в 2014 рокі став хворіти [PERSON], в їх сім'ї також відбулися складні події: тяжко захворів його батько - чоловік позивачки, захворіла його рідна сестра - дочка [PERSON], а її чоловік був у тривалому відрядження. За таких обставин його мати не мала можливості надавати належну допомогу [PERSON] За таких обставин, мати просила надавати допомогу матір [PERSON] Свідку відомо, що в лікарню, де [PERSON] помер, його влаштовував [PERSON], відвідала його один раз. Сам свідок був у [PERSON] в лікарні один раз і вже після складання заповіту 30.08.2014 року, зазначає, що побачив його в дуже слабкому стані, самостійно не їв і не пив, казав відрізки фраз. Усі клопоти на поховання [PERSON] взяла на себе сім'я [PERSON] Дочка позивачки [PERSON] також пояснила, що у квітні- травні 2014 року [PERSON] став відчувати себе досить погано та вони влаштували його до військового шпиталю. Краще йому не ставала, за його бажанням його виписали. Вдома йому допомагав [PERSON] , за допомогою якого [PERSON] було госпіталізовано у лікарню №18. Декілька разів вона відвідувала [PERSON] в лікарні по вечорам, проте не спілкувалась з ним, бо він начебто спав, ні з ким із лікарів з приводу стану його здоров'я вона не спілкувалася. Після смерті [PERSON] в лікарні усі клопоти на поховання взяла на себе сім'я [PERSON] Допитана як свідок позивачка [PERSON] також підтвердила, що одночасно з хворобою [PERSON] в 2014 рокі вона була зайнята вирішенням власних проблем членів її сім'ї, [PERSON] проживав ближче до родини [PERSON], вони більш щільно спілкувалися між собою. Для себе вона розуміла, що за законом прийме спадщину після смерті [PERSON], а потім грошима від продажу успадкованої квартири, розрахується з родиною [PERSON] за їхні клопоти. Приблизно 20.07.2014 року за допомогою [PERSON] [PERSON] було госпіталізовано до КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18». Орієнтовно через три дні, тобто до дня посвідчення заповіту, позивачка провідувала його, [PERSON] був у розумі, розмовляв, жартував, хоча був слабким, тільки лежав, самостійно не вставав навіть до туалету. В день посвідчення заповіту вона [PERSON] в лікарні не відвідувала, про стан його здоров'я в цей день не обізнана, була в нього пізніше, десь 30.08.2014 року, він лежав на ліжку з відкритими очима, не розмовляв, лише плакав, коли її побачив. Надаючи суду письмові пояснення на позов приватний нотаріус ХМНО Шаульська Н.І. на підтвердження власних доводів щодо дотримання вимог чинного законодавства в частині визначення обсягу цивільної дієздатності [PERSON] на час вчинення заповіту, його здатності усвідомлювати на цей час свої дії та (або) керувати ними, посилалася як на власну переконливість за результатами проведеної з ним розмови та розуміння роз'яснень нотаріуса наслідків вчинення нотаріальної дії, відповідності волі і волевиявлення [PERSON] щодо вчинення саме такої нотаріальної дії, так і на довідку № 639/а, видану 28.08.2014 року КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18», підписану головним лікарем, завідуючим відділення та лікарем, про те, що [PERSON] перебуває у ясній свідомості, правильно орієнтується на місцевості та у часі, анамнестичні дані повідомляє вірно, а.с. 90-б т.1. Викладені у вказаній довідці дані щодо стану здоров'я [PERSON] узгоджуються як із записами у медичній карті [PERSON], в яких відсутні дані про характер та враженість порушень розумової та емоційно-вольової сферах, збереженість критики та прогностичних здібностей [PERSON] на час посвідчення заповіту, так і з показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказані дані узгоджуються також і з даними, викладеними у поясненнях лікаря [PERSON], які суд оцінює як письмовий доказ виключно в частині її фахових свідчень про стан здоров'я [PERSON], зокрема, що 28.08.2014 року він був нею оглянутий о 13.00 - 13.30, тобто перед посвідченням заповіту. Констатовано легке оглушення. При цьому стані мислення дещо уповільнено, але загальне розуміння ситуації не порушено. Він знаходився в сонливому стані, був слабким, але розмовляв з лікарем та іншими, був правильно орієнтований в місці та часі, анамнестичні дані викладав вірно, впізнавав лікаря та своїх родичів, думки викладав логічно та послідовно, а.с.26-27 т.2. Посилання представника позивачки [PERSON] - [PERSON] на те, що довідка від 28.08.2014 року складена на підставі обстеження [PERSON], проведеного не в день посвідчення заповіту, висновків суду в цілому не спростовує, а.с.217 т.1. Враховуючи наведене підстав для визнання недійсності оспорюваного заповіту через невідповідність волі та волевиявленню заповідача [PERSON] суд не вбачає. Щодо меж розгляду справи судом в частині нікчемності заповіту через порушення вимог його форми та посвідчення, ч.1 ст.1257 ЦК України, та оцінка аргументів учасників справи. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Відповідно до абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно до аналізу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ окремих питань судової практики, що виникають при застосування судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 вказано, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю. За правилами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до пункту 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту, заповіт нотаріусом складений і записаний зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У зв'язку з тим, що заповідач [PERSON] був хворий, не міг сам прочитати і підписати текст заповіту, за його дорученням заповіт підписаний [PERSON] в присутності нотаріуса, свідків [PERSON] та [PERSON] Вказані свідки не входять в перелік осіб, що виключає можливість їх бути свідками; в заповіті також вказано, що він прочитаний вголос особисто заповідачу до його підписання свідками [PERSON] та [PERSON], про що мають місце їх відповідні підписи. З тексті заповіту також зазначено повні ім'я та по батькові свідків, місце та час складення заповіту: за місцем знаходження заповідача у неврологічному відділенні 18-ї багатопрофільної лікарні м.Харкова за адресою: м.Харків, вул.Краснодарська, буд.104, о 16.20 28.08.2014 року. Посилання представника позивача на те, що заповіт не відповідає встановленим вимогам щодо форми заповіту, а саме складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, проте безпідставно не наданий для прочитання самому заповідачу, який не позбавлений був можливості зробити це самостійно, не зачитаний йому вголос свідками, про відсутність вільного обрання свідків самим [PERSON], який до цих подій знайомий з ними не був та знаходячись в умовах стаціонару міг обрати їх особисто, і все вказане є підставами для нікчемності заповіту та застосування наслідків недійсності такого заповіту, суд до уваги прийняти не може виходячи з наступного. Показами осіб, допитаних у судовому засіданні, які зазначені у заповіті у якості свідків [PERSON] та [PERSON], а також особи, якою було здійснено підписання даного заповіту [PERSON], підтверджено не тільки факт вільного волевиявлення заповідача [PERSON] на складання заповіту на користь відповідача [PERSON], а також дотримання вимог закону нотаріусом при посвідченні заповіту. Той факт, що на час скаладання заповіту [PERSON]був хворим, внаслідок хвороби мав різку загальну слабкість, віддих і через це не міг самостійно рухатися, підтверджується як медичними даними з історії хвороби КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18», медичною довідкою [PERSON] за 28.08.2014 року, довідкою лікаря[PERSON], наданою суду, так і показами допитаних з обох сторін свідків та учасниками справи. Зокрема, свідок [PERSON] пояснювала в суді, що вже при надходженні [PERSON] в лікарню 20.08.2014 року він не міг самостійно пересуватися, власноручно скласти необхідні для госпіталізації документи. Свідок [PERSON] пояснив суду, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] лежав у ліжку, через фізичну слабкість сам підписати заповіт не міг, в нього весь час була віддих, йому допомогли присісти на його ліжку, він бачив та розумів, що відбувається, адекватно відповідав на питання нотаріуса, казав, що нерухомість хоче заповідати [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] лежав у ліжку, писати не міг через загальну слабкість, проте чітко відповідав ким доводиться йому [PERSON], казав, що саме на нього він хоче заповідати свою спадщину, до складу якої входить нерухомість. Допитаний як свідок [PERSON] також пояснював в суді, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] був у ліжку, перебував у свідомості, розумів, що відбувається, проте встати не міг, мав загальну слабкість через яку самостійно поставити підпис у заповіту не міг, вголос пояснював, що відповідно до заповіту передає все майно [PERSON], згоден на підписання заповіту замість нього [PERSON] Твердження представника позивачки [PERSON] - [PERSON], що текст заповіту в порушення ч.5 ст.1253 ЦК України не був зачитаний [PERSON] вголос не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема письмовому зазначенню в тексті самого заповіту, що він зачитаний вголос свідками [PERSON] та [PERSON] і відповідає дійсним намірам заповідача, показам свідка [PERSON] про те, що заповіт читали вголос навіть два рази, обізнаністю про зміст заповіту свідків [PERSON] та [PERSON], які категорично не стверджували в суді такої обставини, що вони не зачитували заповіт в голос, а лише посилалися, що через сплив значного часу не пам'ятають як саме це відбувалося. Крім того суд зазначає, що сам факт запрошення в даному випадку свідків для посвідчення заповіту не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним, так як можливість посвідчення заповіту при свідках передбачена положенням ч.1 ст.1253 ЦК України навіть за безумовним бажанням заповідача. Надаючи суду письмові пояснення на позов приватний нотаріус ХМНО Шаульська Н.І. на підтвердження власних доводів в частині дотримання вимог чинного законодавства при посвідченні заповіту надала суду копію журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням нотаріальної контори. Записи цього журналу за 28.08.2014 року відповідають її поясненням про те, що первісно на прохання [PERSON] нею було здійснено консультацію з [PERSON] на виїзді у неврологічному відділенні 18-ї міської багатопрофільної лікарні м. Харкова за адресою: м. Харків, вул.Краснодарська,104, щодо можливості посвідчення заповіту на все майно заповідача, в тому числі квартиру [ADDRESS] від імені [PERSON] на [PERSON] Вказана консультація була здійснена 28.08.2014 року в період часу з 11-00 до 12-00. В процесі консультації [PERSON] пояснив на яке саме майно складатиме заповіт та кому він хоче його заповісти, а також про те, що хворіє та не має змоги власноручно підписати заповіт, отримав від нотаріуса роз'яснення правил посвідчення заповіту, його правові наслідки. В процесі розмови заповідач повідомив дані осіб, які можуть бути свідками при посвідченні заповіту та дані особи, якій він дає дозвіл на підписання заповіту замість нього. Таким чином, нотаріусу було надано всі необхідні відомості для складення заповіту, в тому числі про особу , яка може розписатися в заповіті замість заповідача і про особи свідків, яких було обрано заповідачем особисто на його розсуд, з дотриманням ч.4 ст.1235 ЦК України, в якому є вичерпаний перелік підставі, згідно яких особа не може бути свідком при посвідченні заповіту. Після проведеної консультації нотаріус повернулася до свого робочого місця та почала складати вказаний заповіт за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Після складання заповіту на своєму робочому місці нотаріус здійснила повторний виїзд до 18-ї міської багатопрофільної лікарні м. Харкова за адресою: м.Харків, вул.Краснодарська,104, що підтверджується наступним записом у Журналі про ви виїзд за межі робочого місця нотаріуса 28.08.2014 року о 15.05, виїзд з нотаріальної дії о 16.25 та повернення на робоче місце о 16.40. Вказані пояснення за часом узгоджуються із вказівкою та тексті самого заповіту про його посвідчення за місцем знаходження заповідача у неврологічному відділенні 18-ї міської багатопрофільної лікарні в м.Харкові за адресою: м. Харків, вул. Краснодарська, буд.104, о 16.20 28.08.2014 року, та показами свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON] в частині того, що первісно відбувалося спілкування нотаріуса та хворого [PERSON] з приводу порядку та форми посвідчення заповіту, після цього нотаріус взяла їхні паспорти та на деякий час залишила приміщення лікарні, після чого повернулася та в їх присутності здійснювала посвідчення заповіту, в процесі якого вони читали заповіт та підписували його. З врахуванням зазначеного вище твердження представника позивачки [PERSON] - [PERSON]щодо неузгодження часу посвідчення заповіту, зазначеного в його тексті, поясненням нотаріуса, свідків, журналу виїзду нотаріусу за межі нотаріальної контори не відповідають дійним обставинам справи та судом відхиляються. Висновки суду за результатами розгляду справи. Отже, враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, суду не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача [PERSON] щодо складання заповіту на користь відповідача [PERSON] та фактів порушення вимог чинного законодавства щодо форми та порядку посвідчення заповіту. В зв'язку з зазначеним суд не вбачає підстав для визнання недійсним заповіт, складеного 28.08.2014 року від імені [PERSON], який помер [INFO] року, на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 922, а як слід визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], виданого 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], зареєстрованої за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.07.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Салімовською М.М., визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed