Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Рішенням Костянтинівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 6\~червня 2019\~року в\~справі №\~233/1227/19\~позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» «про стягнення заборгованості по заробітній платі» задоволено частково: стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати після утримання обов`язкових податків та зборів за період з березня 2017 року по липень 2017 року розмірі 17024 (сімнадцять тисяч двадцять чотири) грн. 62 коп., а також судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На судове рішення відповідачем подана апеляційна скарга. Ухвалою судді апеляційного суду Донецької області Канурної О.Д. від 24.07.2019 р. вище згадувану цивільну справу разом із апеляційною скаргою повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення за таких підстав: «Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 19252,85 грн. Однак, в резолютивній частині рішення зазначено лише на часткове задоволення позовної вимоги стосовно стягнення заробітної плати в сумі 17024,62 грн. Висновок суду стосовно відмови з задоволенні позову в іншій частині судом не зазначений». Дослідивши матеріали справи, суд дістає такого висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. За наслідками розгляду питання про ухвалення додаткового рішення суд дістає такого висновку: У поданій нею до суду позовній заяві до АТ «Українська залізниця» [PERSON] А.Ф. просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 19252,85 грн. Судом встановлений той факт, що при звільненні позивачки відповідач не провів з нею повного розрахунку із заробітної плати, не сплативши заборгованість за період з 16.03.2017 р. по 17.07.2017 р.: «Так, відповідно до наданих позивачем довідок (а.с.19) за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 24123,125 грн., у тому числі: березень 5805,13 грн., квітень 3664,84 грн., травень 2189,68 грн., липень 12463,47 грн. Сума до виплати визначена в розмірі 19252,85 грн., у тому числі: березень 4616,15 грн., квітень 2914,21 грн., травень 1741,20 грн., липень 9981,29 грн. Видатковим касовим ордером №2061 від 12.09.2017 р. (а.с.58) підтверджена обставина виплати позивачу заробітної плати за 03.2017 р. в сумі 2228,23 грн., що, як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідає розміру її нарахування в період з 01.03.-15.03.2017 р. (довідка від 08.04.2019 р. №228/2 на а.с.56)». Задовольняючи позовні вимоги частково, суд не прийняв рішення в частині вимог стягнення заробітної плати за період з 01.03.2017 р. по 15.03.2017 р., яка, з огляду на встановлені судом обставини, задоволенню не підлягає. За наведених підстав суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині вимоги стягнення заробітної плати за період з 01.03.2017 р. по 15.03.2017 р.

Outcome: dismissed