Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 27.10.2020 представник позивача звернулася суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи вимоги тим, що з 21.02.2019 року позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом № 73-к від 07 травня 2020 року його було звільнено за власним бажанням. Згідно відповіді ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 2055, на час звільнення належна до виплати позивачеві сума заробітної плати склала 2664,95 гривень. Однак, в порушення вимог законодавства вона не була виплачена робітнику в день звільнення, а сплачувалася двома частина: 26 червня 2020 року - 242,67 гривень, 19 серпня 2020 року - 2422,28 гривень. Сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку становить: 640,65 гривень х 71 день = 45 486,15 гривень. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 45486,15 гривень та понесені витрати по сплаті правничої допомоги. Відповідач надав відзив на позов, в якому просить врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 716/9584/15-ц та зменшити розмір нарахованого середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до 2664,95 гривень, правильність розрахунків позивача щодо розміру середнього заробітку та часу остаточного розрахунку з позивачем не оспорює. Також зазначає, що у зв`язку з введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1», не мало можливості розрахуватися з позивачем у строки, визначені ст. 116 КЗпП. До відзиву на позов додано акти про початок цілозмінних простоїв до ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1». У судове засідання сторонни не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, із запереченнями відповідача щодо зменшення розміру нарахованого середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не згодна, оскільки позивач до часу отримання заборгованості по заробітній платі не був працевлаштований. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що просить слухання справи провести без участі представника підприємства. Виходячи з викладеного, суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши письмові докази у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження на 25 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12 січня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Установлено, що з 21.02.2019 [PERSON] працював у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», 05.05.2020 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням,що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 18 липня 2000 року (а.с. 8-9). Згідно відповіді ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за № 2055 від 15 жовтня 2020 року, наданої на запит адвоката Кузнєцової О.П., на час звільнення [PERSON] належна йому до виплати сума склала 2664,95 гривень. Зазначена сума сплачувалася двома частинами: 26 червня 2020 року - 242,67 гривень, 19 серпня 2020 року - 2422,28 гривень. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 640,65 гривень (а.с.11). З копій платіжних доручень за № 2869 та № 219 вбачається, що заробітна плата за травень 2020 року перерахована 26.06.2020 та 19.08.2020 (а.с.12). Таким чином, повний розрахунок належних позивачу до виплат сум відповідачем здійснено 19.08.2020. Загальна кількість робочих днів з дня звільнення - 05 травня 2020 року і до дня фактичного розрахунку - 19 серпня 2020 року з вирахуванням святкових та неробочих днів становить 71 робочий день. Сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить: 640,65 гривень*71 дні = 45 486,15 гривень. Суд не приймає до уваги акти про початок цілозмінних простоїв (а.с. 22-26), оскільки зазначена в них інформація не стосується предмету розгляду даної справи. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначаючи середній заробіток, суд виходить із наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки становить: 640,65 гривень. Загальна кількість робочих днів із дня звільнення - 05 травня 2020 року і до дня фактичного розрахунку - 19 серпня 2020 року, із вирахуванням святкових та неробочих днів становить 71 робочий день. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 640,65 х 71 = 45486,15 гривень. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи,які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Висновки суду. Враховуючи, що на момент звільнення позивача належні йому від підприємства суми при звільненні відповідачем не були виплачені, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Натомість, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця, яка належала до виплати, період затримки виплати заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6000 гривень. Суд вважає, що саме така сума відповідає критеріям справедливості, добросовісності та розумності, є співмірною та достатньою на захист порушених майнових прав позивача за несвоєчасне одержання ним при звільненні всіх сум, що належать йому до виплати. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 27.10.2020 позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 гривень. Таким чином, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial