Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 06.07.2020 року, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.01.2008 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №01. Від даного шлюбу сторони мають дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Сімейне життя між сторонами погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З грудня 2016 року та на момент подачі позову до суду спільне господарство сторонами не ведеться, вони проживають окремо. Згоду про місце проживання та виховання дитини між ними досягнуто. Позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 20.07.2020 року (ухваленою суддею Соколишиною Л.Б.,) відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.07.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 04.09.2020 року ухвалою суду про прийняття справи до провадження та призначення її до судового розгляду справа перейшла до провадження судді Тептюка Є.П. Встановлені судом обставини: 11.01.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Черкаського районного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач прізвище не змінювала, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу 11.01.2008 року актовий запис №01, Серія [NUMBER] . (а.с.3) Отже судом встановлено факт реєстрації шлюбу між сторонами. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності та повноті, вважає що позов підлягає до задоволення, оскільки подружні відносини сторони не підтримують і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Позивач просила стягнути з відповідача сплачений нею судовій збір за квитанцією №18 від 04.07.2020 року в ПАТ «Ощадний Банк України» в сумі 847,20 грн.

Outcome: approved