Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Дергачівська місцева прокуратура Харківської області, в якій просила позбавити батьківських прав відповідачів у відношенні малолітнього сина [PERSON]; стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення ним повноліття на користь опікуна батьків вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу (в залежності від форми влаштування дитини).В обґрунтування позову позивач зазначив, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації, як така що, опинилися в складних життєвих обставинах у зв'язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов'язків. До служби у справах дітей райдержадміністрації 14.07.2016 року надійшов лист № 01/484 від КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», про те, що з [INFO] в закладі перебуває малолітня дитина [PERSON], матір дитини не має змоги утримувати та лікувати дитину. На підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 20 липня 2016 року № 354 «Про тимчасове влаштування до дитячого державного закладу на повне державне утримання малолітньої дитиня [PERSON], [INFO], терміном на 6 місяців» малолітню дитину [PERSON], [INFO], був переведений з КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» до комунального закладу охорони здоров'я «Харківський обласний спеціалізований будинок дитини № 1», на повне державне забезпечення терміном на 6 місяців. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 30 вересня 2016 року було розглянуто клопотання служби у справах дітей райдержадміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів.З документів, які розглядалися на комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації вбачалося, що громадяни [PERSON] та [PERSON], самоухилилися від виконання батьківських обов'язків у відношенні до свого сина, особисто відмовляються його виховувати; піклувалися про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя. Батьки не займаються лікуванням дитини, що може негативно впливати на її фізичний розвиток, не спілкувалися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Батьки не утримують сина та не надають жодної допомоги дитині в закладі, чим порушують права малолітньої дитини. У судове засідання представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області не з'явився, начальник служби подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити, справу просила розглядати у відсутність представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, подала заяву, в якій вказала, що з вимогами позовної заяви згодна, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у її відсутність. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви згоден, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у його відсутність. Прокурор Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Сердюк К.В. подала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON], народився [INFO], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно висновку Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області №01-62/4009 від 07.10.2016 року, голова Дергачівської райдержадміністрації Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні сина [PERSON], [INFO]. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України у п.11 своєї постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив судам, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідачі позов визнали, подавши відповідні заяви, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховною Радою України №475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Пленум Верховного Суду України в п.16 своєї постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснив судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складовувиховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області №01-62/4009 від 07.10.2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів у відношенні їх сина. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] безвідповідально відносяться до виховання та утримання дитини, вихованням не займаються, в зв'язку з цим суд позбавляє їх батьківських прав у відношенні сина [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Пленум Верховного Суду України в п.16 своєї постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснив судам, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про стягнення аліментів, оскільки відповідачі добровільно не надають матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пленум Верховного Суду України в п.17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров'я та матеріального становища дитини та платників аліментів, доводів сторін, суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до їх повноліття, починаючи з дня подачі позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору та у позовній заяві об'єднав вимоги майнового та немайнового характеру. Згідно п.п.1.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Згідно п.п.1.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою: 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року №928-VIII, мінімальна заробітна плата з 1 січня 2016 року встановлена в розмірі 1378 гривень. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 своєї постанови №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»роз'яснив судам, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону №3674-VIпідлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад,зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. Таким чином, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір за двома позовними вимогами немайнового та майнового характеру. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved