Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2019 року позов [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти набуті ним в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , у розмірі 206 875, 15 грн. У позовній заяві представник позивача зробив відповідну заяву про те, що докази витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 28.12.2019 року до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення у вказаній справі додаткового рішення. Вказана заява мотивована тим, що в ході розгляду справи позивач поніс судові витрати, на професійну правничу допомогу у розмірі 2350 грн. та судовий збір у розмірі 2068,75, питання про які не вирішено у рішенні суду. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, за таких підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Від Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив, за яким просять відмовити у задоволенні заяви. Дослідивши матеріали цивільної справи, заяви та доданих до неї документів, оцінивши представлені докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Статтею 141 ЦПК України регламентовано порядок розподілу судових витрат між сторонами. Під час розгляду справи, на виконання вимог п. 8 ч. З ст. 178 ЦПК України, у позовній заяві представник позивача надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Крім того, представником позивача надано квитанцію № 685 від 17.10.2019 року щодо сплати позивачем витрат на правову допомогу. Відповідно до якої 350 грн - консультація адвоката та 2000 грн. - складання позовної заяви. Отже, оскільки рішенням суду від 18.12.2019 позов [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було задоволено повністю, тому заява представника позивача в частині стягнення судового збору полягає задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат на підставі, наданих стороною доказів. Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутній договір про правову допомогу укладений між [PERSON] та адвокатом Доброхотовою А.А., за яким має вбачається, яка правова допомога та по якій справі здійснюється, суду надано лише копію ордеру серії АА №082994 від 17.10.2019 року. Крім того, на підтвердження оплати послуг адвоката надано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру № 685 від 17.10.2019 року. Проте, згідно квитанції не вбачається за яким саме правову допомогу були отримані АО «МТКА» кошти, інших доказів не надано. Отже в даній частині заява задоволенню не підгялає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial