Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~від 30\~вересня 2021\~року позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та неукладеним (нікчемним) задоволено частково. 04 жовтня 2021 року позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення у зазначеній цивільній справі, щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу. Просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. До судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі документів. Просив заяву задовольнити. Представник відповідача до судового засідання подав заперечення на заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу, в якій зазначив, що підстав для стягнення таких витрат немає. Просив відмовити в задоволенні заяви. Суд вважає за можливе слухати справу про ухвалення додаткового рішення у відсутності учасників справи, що не з`явилися по наявним у справі доказам, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що по даній справі необхідно постановити додаткове рішення. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Відповідно до частин першої-другої статті 134\~ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Аналіз частини другої статті 134\~ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Судом встановлено, що 14 травня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому не зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який він поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Крім того, 03 лютого 2020 року позивач подав до суду пояснення позивача по справі, в яких в резолютивній частині просив суд стягнути судові витрати у вигляді судового збору та 19 травня 2021 року подав заяву про збільшення позовних вимог, в яких також не навів орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які він поніс чи очікує понести в зв`язку з розглядом справи. 30 вересня 2021 року, тобто в день ухвалення рішення судом, представник позивача [PERSON] - адвокат Лукашук А.В. подав усне клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу та в межах встановленого строку подав відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення в даній справі, до якого долучив договір про надання правової (правничої) допомоги від 02 грудня 2019 року, додаткову угоду про виплату гонорару за договором про надання правової (правничої) допомоги від 02 грудня 2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 30 вересня 2021 року, розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі від 30 вересня 2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера №61 від 02 грудня 2019 року про сплату [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн. (а.с. 139-144). Як вбачається з додаткової угоди про виплату гонорару за договором про надання правової (правничої) допомоги від 02 грудня 2019 року оплата правової допомоги становить 20000 грн., тобто визначена у фіксованому розмірі. Таким чином на момент подання письмових пояснень та заяви про збільшення позовних вимог позивач вже був обізнаний про розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести та не мав жодних об`єктивних перешкод для зазначення вказаного розрахунку у письмових поясненнях та заяві про збільшення позовних вимог. Більше того, згідно розрахунку адвоката Лукашука А.В. саме він складав додаткові пояснення, заяву про збільшення позовних вимог позивачу [PERSON] . Отже, в даному випадку виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України цілком залежало від дій відповідача та його представника. Відповідно до частини четвертої статті 12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За змістом частини першої статті 44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зважаючи на те, що позивач не зазначив у позовній заяві, додаткових поясненнях та заяві про збільшення позовних вимог орієнтовного розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких йому був достовірно відомий ще до подання зазначених заяв, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічного висновку щодо застосування положень частин першої-другої статті 134\~ЦПК України дійшов Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 127/22200/20. Враховуючи наведене, висновки Верховного Суду, не виконання відповідачем вимог ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України при подані першої заяви до суду в даній справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивача [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed