Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 08.05.1989 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.01.2013 року. Дітей у шлюбі у сторін немає. Тривалий час сторони проживали в [ADDRESS]. З метою складення трактора марки «Т-25» сторони за час шлюбу за спільні кошти придбали запчастини до двигуна, зчеплення, коробки передач, переднього та заднього мостів, коліс, гальмівної системи, електрообладнання, навісного обладнання, а також паливний бак, паливний насос та розподільник. Таким чином, на думку позивачки, сторонами придбано все необхідне (за винятком кабіни) щоб скласти вказаний трактор. Загальна вартість придбаних ними запчастин складає 25 134 грн. Однак, за час спільного проживання сторони трактор так і не склали, оскільки відносини між ними погіршились, що призвело до розірвання шлюбу. Крім того, за час шлюбу сторонами придбано такі меблі: два серванти, двохдверна шафа, трюмо, диван, загальна вартість яких становить 5 800 грн. Вказані запчастини до трактора та меблі зберігались в незавершеному будівництвом будинку сторін, що в [ADDRESS]. Однак, 08.07.2014 року в нічний час відповідач без відома позивачки вивіз вантажним автомобілем під керуванням його брата [PERSON] зазначені запчастини і меблі та розпорядився ними на власний розсуд. З приводу викрадення вказаних речей позивачка зверталася до Городенківського РВ УМВС і вважає, що факт вивезення відповідачем вказаних речей підтверджується висновком про результати розгляду її заяви. Оскільки згідно з положеннями ст.ст. 60, 61, 70 СК України спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін і їх частки є рівними, то позивачка вважає, що їй належить половина вартості вказаного майна. Однак, добровільно передати їй вказану частину майна чи відшкодувати її вартість відповідач відмовляється. Тому позивачка вважає, що наявні підстави для стягнення з нього на її користь 15 467 грн., що є вартістю половини зазначеного майна. 10.11.2015 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що за час розгляду даної справи судом відповідач без її відома розпорядився набутим нею до одруження з відповідачем майном, яке є її особистою власністю, а саме сільськогосподарським інвентарем - боронами від трактора, приховавши, таким чином, дане майно від поділу. Вартість вказаних борін позивачкою визначена як 1 275 грн. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 16 742 грн., які є вартістю половини вищевказаних запчастин до трактора та меблів, а також вартістю зазначених борін. Крім того, позивачка просить присудити з відповідача на її користь судові витрати, які складаються зі сплачених нею судового збору в розмірі 624, 20 грн. та 900 грн. витрат на правову допомогу. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав, вона та її представник просять ці вимоги задовольнити, а також присудити з відповідача зазначені судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що вказаних позивачкою запчастин до трактора у них ніколи не було, а вивезення меблів здійснила якраз позивачка в той час, коли відповідач перебував на курортному лікуванні в смт.Солотвин Богородчанського району. З приводу цього він звертався до Городенківського РВ УМВС. Щодо спірних борін відповідач пояснив, що цей інвентар близько 10 років тому був позичений ним у його знайомого, який проживає в [ADDRESS]. В другій половині 2015 року вказані борони повернуті їх власнику. Тому відповідач в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.68 вказаного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду, ухваленим 16.01.2013 року в цивільній справі №0909/6334/2012, розірвано шлюб, укладений сторонами 08.05.1989 року у Слобідській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області. Вказане рішення набрало законної сили 27.01.2013 року (а.с.6). Допитаний за клопотанням позивачки її племінник - свідок [PERSON] в судовому засіданні 10.11.2015 року пояснив, що він має в користуванні трактор марки «Т-25». Приблизно в 2005 році свідок їхав разом з відповідачем в одне із сіл Коломийського району, де відповідач придбав практично всі запчастини, необхідні для складення трактора вказаної марки, за винятком якоїсь однієї деталі. Однак, на уточнюючі запитання свідок пояснив, що відповідачем було придбано двигун, пару задніх коліс та коробку передач. При цьому свідок не міг вказати які ще конкретно запчастини були придбані відповідачем, що, дає суду підстави сумніватися в правдивості показів даного свідка через їх взаємосуперечливість, адже свідок як користувач і водій зазначеного трактора, а також як очевидець придбання відповідачем запчастин, і, стверджуючи про придбання останнім практично всіх запчастин, мав би чітко вказати про те які саме запчастини були придбані. Крім того, даний свідок чітко ствердив, що запчастини до трактора зникли близько 2-х років тому, а меблі - близько 1 року тому. Однак, позивачка як в позовній заяві, так і в судових засіданнях категорично зазначила, що спірні запчастини та меблі були вивезені відповідачем одночасно - вночі 08.07.2014 року. Таким чином, покази свідка [PERSON] також різко суперечать доводам позивачки щодо часу вивезення відповідачем зазначеного майна. В зв'язку з наведеним суд вважає покази вказаного свідка надуманими і такими, що на увагу не заслуговують. Допитана за клопотанням позивачки свідок [PERSON] ствердила, що вона проживає по сусідству з будинком, в якому проживали сторони в [ADDRESS]. Вона бачила, що відповідач зі своїм братом [PERSON] приїжджав вантажним автомобілем з причепом щоб щось вивозити. Однак, що саме вони вивозили свідок не бачила. Поряд з тим, допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] пояснив, що він є неповнорідним братом відповідача. Свідок категорично заперечив факт вивезення його автомобілем спірного майна та ствердив, що спірні борони в кількості три штуки вони позичили в орендатора. Свідок також пояснив, що в 2014 році в той час, коли вони з відповідачем знаходилися в смт.Солотвин, позивачка, скориставшись їх відсутністю, вивезла з будинку сторін, що в с.Сороки Городенківського району, шафи, трикутник від м'якої частини, крісла, столи, а також холодильник. Коли свідок з відповідачем повернулися, то виявили відсутність вказаних речей в даному будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірні борони належать йому в зв'язку з придбанням ним старого будинку, а вказані борони знаходилися в даному господарстві та належали попередньому власнику. Оскільки свідок не мав трактора, то на прохання відповідача він позичив йому приблизно 12 років тому вказані борони в кількості 3 штуки. Коли свідок придбав власний трактор, то позичав у відповідача плуг. Вказаними боронами відповідач користувався, оскільки свідку вони були тривалий час не потрібні, і це майно свідок забрав у відповідача аж у 2015 році. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо придбання сторонами спірних запчастин та меблів, а також придбання особисто позивачкою спірних борін. Судом також встановлено, що 14.07.2014 року позивачка зверталася до Городенківського РВ УМВС з приводу викрадення 08.07.2014 року відповідачем із новобудови сторін спірних запчастин та меблів (а.с.4). Того ж дня (14.07.2014 року) до вказаного органу внутрішніх справ також звернувся відповідач з приводу викрадення позивачкою спірних меблів (а.с.24). Висновком від 20.07.2014 року про результати розгляду вказаної заяви позивачки їй рекомендовано звертатися до суду, оскільки між сторонами мають місце цивільно-правові відносини (а.с.5). 23.07.2014 року вказаним органом внутрішніх справ дано відповідь на вказану заяву відповідача. В цій відповіді йому також рекомендовано вирішуваним даний спір в цивільно-правовому порядку (а.с.25). Однак, ні вказаний висновок, ні відповідь жодним чином не доводять обставин про те, чи мали місце вказані у вищеописаних заявах сторін дії та чи вчинені вони цими особами, оскільки відповідно до правил ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою не виконано вищевказаних вимог ч.1 ст.60 ЦПК України та не доведено обставин, на які вона посилається як підставу своїх вимог. Так, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, а також на спростування обставин, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення проти позову. Тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і в зв'язку з цим в їх задоволенні слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то присудженню не підлягають понесені позивачкою судові витрати. На підставі ст.ст.60, 61, 69, 70 СК України та,

Outcome: dismissed