Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У лютому 2021 року [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк» ), треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження № 64114660 від 13.01.2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни №38050 від 24.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь AT «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 37 108,70 гривень. За висновком представника позивача заборгованість, щодо якої було вчинено виконавчій напис нотаріуса, не була підтверджена стягувачем як безспірна, оскільки розрахунок суми заборгованості, наданий приватному нотаріусу для вчинення напису, не свідчить про безспірність вимог. Крім того, представник позивача звертає увагу суду, що позивач вимог про усунення порушення виконання зобов`язання від відповідача та від нотаріуса не отримувала по теперішній час, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 24.11.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №38050, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 37 108,70 гривень таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання про розподіл судових витрат. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 08 квітня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, також у ній зазначено, що представник та позивач підтримують у повному обсязі позовні вимоги та просять їх задовольнити. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 23 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Однак, 12 травня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Альфа-Банк», якими представник заперечує проти позовних вимог. Оскільки представником відповідача не долучались будь-які докази, то судом враховуються надані пояснення, виключно в якості процесуальної позиції сторони по справі. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 06 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про проведення розгляду справи за її відсутності та за наявними у справі матеріалами. Від приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не надходили. Учасники справи в судове засідання не з`явились, а тому на підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що у зв`язку із простроченням платежів по кредитному договору, який укладений між позивачем та відповідачем 19.11.2019 року №500824167, 24.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 38050, яким звернуто стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за період з 13.07.2020 року по 20.10.2020 року. Сума заборгованості складає - 36458,70 грн., з яких: 1) прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1883,19 грн.; 2) прострочена заборгованість за комісією та процентами - 1949,56 грн.; 3) строкова заборгованість за сумою кредиту - 31977,44; 4) строкова заборгованість за комісією та процентами- 648,51 грн. Окрім того, у виконавчому написі зазначено, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн. Поряд із цим, матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису з`ясовані всі обставини розміру та періоду, за який утворилась заборгованість, не встановлено чи отримував нотаріус від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. З наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, також не встановлено судом факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий написи вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при вчиненні зазначеного виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості за кредитними договором, тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком був безспірним. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин). Так, відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 липня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц. За твердженням представника позивача, [PERSON] не отримувала письмову вимогу про усунення порушень. На спростування зазначеного представником відповідача надано до суду не подано доказів. За таких обставин, підстави стверджувати факт отримання позивачем вимоги про усунення порушень договору в суду відсутні, однак ймовірно, що за наявності таких би відомостей у позивача існувала практична можливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно включало б можливість вчинення виконавчого напису, що є в інтересах позивача. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими в даній справі фактичними обставинами (аналогічний правовий висновок сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі № 645/1979/15-ц (№ в ЄДРСР 90458929). У позові позивач не погоджується з розміром заборгованості, яка вказана у спірному виконавчому написі. Банк не надав до суду належних письмових доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позову немайнового характеру а тому ураховуючи, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved