Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 20,58% частки квартири, що складає 18 273,73 грн. від загальної купівельної вартості 3-х кімнатної квартири загальною площею 65,0 кв.м., в тому числі житловою площею 36,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].Стягнутио з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 188,95 грн.. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти в сумі 36547,46 грн., вкладені подружжям у придбання квартири та сплачений в період шлюбу кредит є спільними коштами подружжя. В обґрунтування позову позивач посилалася те, що з 04 серпня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 25 лютого 2008 року відповідачем з ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Договір про іпотечний кредит, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 75 750 грн. під 14 % річних строком по 25.02.2031 року для покупки квартири для їх сім'ї та відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 25 лютого 2008 року, відповідач прийняв у власність 3-х кімнатну квартиру загальною площею 65,0 кв.м., вартістю 88 780 гривень. Згідно з випискою від 26.03.2008 року з Реєстру прав власності на нерухоме майно Шахтарським БТІ було зареєстровано право приватної власності на 1/1 частину квартири за відповідачем. Купівля вищевказаної квартири відповідачем проведена з її згоди, що підтверджується п.4 Договору купівлі - продажу квартири від 25.02.2008 року. У зв'язку з посвідченням Іпотечного договору від 25 лютого 2008 року накладена заборона відчуження предмета іпотеки. Квартиру було придбано в інтересах сім'ї частково за кредитні кошти, тому вважала, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, незважаючи на те, що позичальником коштів та покупцем квартири формально є відповідач. Вказувала на те, що спірна квартира була придбана частково за рахунок отриманого подружжям кредиту, а частково - за рахунок її особистих грошових коштів в сумі 13030 грн., які вона одержала від продажу 28.01.2008 року належного їй на праві власності будинку, що становить 14,68 % від вартості квартири, сплаченої за рахунок отриманого подружжям кредиту. Тому вважає, що частка майна -14,68 % від вартості квартири , придбана за рахунок грошових коштів, що належали їй в сумі 13 030 грн., тому є її особистою приватною власністю, як того з подружжя, за чиї особисті кошти вона придбана. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. У рахунок погашення кредиту в період з 25.02.2008 року по 15.06.2012 року за рахунок спільних коштів було сплачено 13 997 грн. 46 коп. , відповідно частка кожного з подружжя становила 6998 грн. 73 коп.. Після розірвання шлюбу відповідач сплачує кредит самостійно, не даючи їй можливості ні проживати в квартирі, ні сплачувати частину кредиту. У рахунок погашення кредиту в період з 16.06.2012 року по 8.11.2013 року за рахунок особистих коштів відповідачем було сплачено тіло кредиту 4665 грн. 82 коп. Станом на 8 жовтня 2013 року кредит погашений частково, тому необхідно вирішити питання щодо подальшого погашення кредиту. Оскільки квартира придбана подружжям в кредит боргові зобов'язання перед банком- кредитором несуть і чоловік, і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. 12 червня 2008 року між Банком та Державою іпотечною установою був укладений Договір відступлення права вимоги, за яким Державній іпотечній установі перейшло право вимоги за кредитним договором, іпотечним договором, договором поруки 1, поруки 2. Залишок заборгованості за кредитом згідно з довідкою відділення «Орешково» ПАТ «ВТБ Банк» від 08.11.2013 року станом на 8 листопада2013 року становить 57 086 грн. 72 коп., що впливає на спосіб поділу спільного майна подружжя. Позивачка бажає сплачувати 1/2 частку залишку заборгованості за кредитом , з метою в подальшому придбання права власності на решту квартири, тому ставила питання про переведення на неї частини боргу та про розподіл витрат на погашення залишку боргу за кредитним договором Просила визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на 35,7 % частки 3- х кімнатної квартири загальною площею 65,0 кв.м., в тому числі житловою площею 36,6 кв.м., розділити спільне майно подружжя визнавши за позивачкою право власності на 22,56 % , визнавши за відповідачем право власності на 13,14 %, та розподілити борги подружжя за Договором про іпотечний кредит які станом на 8 листопада 2013 року становлять 57 086 грн. 72 коп. в рівних частках, тобто по 1/2 частки за кожним, стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати за сплачений судовий збір та за надання юридичної допомоги. 14.02.2014 року позивачка звернулась до суду з заявою про залишення частини позовної заяви без розгляду щодо переведення частини боргу - про внесення змін до договору про іпотечний кредит, який був укладений 25.02.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем та внесення змін до договору іпотеки. Ухвалою суду від 14.02.2014 року було залишено без розгляду позовні вимоги позивачки в частині щодо переведення частини боргу - внесення змін до договору про іпотечний кредит, який був укладений 25.02.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем та внесення змін до договору іпотеки. 14.02.2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право особистої власності на 14,68 % частки квартири, що складає 13030 грн., визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної часткової власності на 85,32 % частки квартири, що складає 75750 гривень від загальної купівельної вартості в рівних частках по 1/2 за кожним, тобто на 42,66 % частки за кожним та визнати станом на 15 червня 2012 року сумісним боргом подружжя 61752 грн. 54 коп. за Договором про іпотечний кредит між ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем і поділити борг в рівних частках, тобто по 1/2 частки за кожним. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Посилався на те, що суд при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що судом безпідставно не враховано, що попередній договір про намір укладення договору купівлі-продажу від 15 лютого2008 року був укладений відповідачем особисто, без участі позивачки за його власні кошти. Невірно визначено вартість спірної квартири, а саме судом була включена до вартості квартири не сума, яка вказана у договорі купівлі - продажу від 25.02.2008 року 88 780 грн., а суми 13 030 грн. та 9 520 грн. кошти у вигляді заборгованості по комунальним платежам. Вважає, що оскільки позивачка не є стороною укладеного іпотечного договору, то1/2 суми сплаченого кредиту може бути тільки його боргом перед позивачкою і складає 6 998грн. В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати за нею та відповідачем право власності по ? спірної квартири, визнати станом на 15 червня 2012 року сумісним боргом подружжя грошові кошти в сум 61 752 грн. 54 коп, стягнути з відповідача на її користь витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги та судовий збір в повному обсязі. Посилалася на те, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Суд безпідставно не визначив розмір частки відповідача, а також не залучив до матеріалів справи договори про надання правової допомоги та квитанції про сплату гонорару за надання правової допомоги. В судове засідання з'явились позивачка та її представник, відповідач. Апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду та вимог заявлених у суді першої інстанції. Визнаючи за [PERSON] право власності на 20,58 часток квартири [ADDRESS],суд першої інстанції виходив з того, що в придбання зазначеної квартири було вкладено кошти,отримані [PERSON] від продажу будинку, належного їй на праві власності в сумі 13030 грн. та за сумісного життя з відповідачем сплачено кредит в сумі 36547,46 грн., що на її долю припадає 18273,73 грн.. Разом з тим,такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-55цс13. Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2006 року, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб. Рішення Шахтарського міськрайонного суду від 15.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2008 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] вартістю в 88780 грн.. Згідно іпотечного договору №30з/2008 від 25 лютого 2008 року укладеного між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 75750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних у строки на умовах визначених у договорі про іпотечний кредит. Іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру [ADDRESS]. За договором поруки №30п/2008 від 25.02.2008 року [PERSON] виступила поручителем за договором іпотечного кредиту укладеним між [PERSON] та ВАТ ВТБ Банк. Згідно договору відступлення права вимоги №1104/08 від 12.06.2008 року банк передав всі права вимоги за іпотечним договором між Банком і [PERSON] Державній іпотечній установі. За даними ВАТ ВТБ Банк за період з 25.02.2008 року по 15.06.2012 року ( з моменту укладання договору і до розірвання шлюбу між сторонами) сума сплаченої кредитної заборгованості (тіло кредиту) становить 13997,46 грн.. За період з 16.06.2012 року по 08.11.2013 року сума сплаченої кредитної заборгованості (тіло кредиту) становить 4665,82 грн.. Станом на 08.11.2013 року кредитна заборгованість становить 57086,72 грн..Погашення кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит №30/2008 від 25.02.2008 року здійснюється особисто [PERSON]. Таким чином, спірна квартира є спільної сумісною власністю подружжя,оскільки придбана в період шлюбу в інтересах сім'ї . Частки майна дружини та чоловіка є рівними,так як інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доводи про те, що при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири були використані особисті кошти позивачки в сумі 13030 грн., отримані нею від продажу належного їй на праві власності будинку,а тому її частка повинна бути збільшена,не можуть бути прийняті до уваги, так як позивачем не доведено, що на придбання спірного майна використані його особисті кошти. Поділ квартири є можливим, не дивлячись на те, що спірна квартира перебуває в іпотеці, оскільки перебування квартири в іпотеці не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, тому що право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Посилання [PERSON] на те, що квартира придбана ним особисто лише для нього, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. І зокрема, при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири було отримано згоду [PERSON] , і [PERSON] був ознайомлений зі змістом ст..65 СК України, про що свідчить п.14 договорукупівлі-продажу. Зобов'язання за вказаним кредитним договором частково виконано,зазначений кредитний договір створив обов'язки щодо повернення кредиту і для позивача, а тому з позивача підлягає стягненню половина вартості погашеного відповідачем кредиту на його користь. За період з 25.02.2008 року по 15.06.2012 року, тобто з моменту укладання договору і до розірвання шлюбу між сторонами, сума сплаченої кредитної заборгованості (тіло кредиту) становить 13997,46 грн.. За період з 16.06.2012 року по 08.11.2013 року сума сплаченої [PERSON] кредитної заборгованості (тіло кредиту) становить 4665,82 грн., що не оспорює [PERSON]. За встановлених обставин, при визнанні права власності на ? частину спірної квартири за позивачкою, з неї на користь відповідача підлягає стягненню ? частина сплаченого особисто ним кредиту в сумі 2332,91 грн.(4665,82 грн.: 2). Позовні вимоги в частині розподілу між сторонами заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки такі затрати на момент ухвалення рішення сторонами не понесені і можуть бути предметом окремого спору у разі заявлення вимог. Статтею 88 ЦПК України передбачено , що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в сумі 509,05 грн..Оскільки її позовні вимоги задоволені, то з відповідача на її користь підлягає стягненню зазначена сума. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, так як не представлено ніяких розрахунків понесених позивачкою витрат.

Outcome: partial