Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] 29.01.2021 року звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області із позовною заявою (надійшла на адресу суду поштовим зв`язком 03.02.2021 року, вх. № 1934) до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив»» про захист прав споживачів фінансових послуг, в якій просить визнати недійсним договір № 2489514919-648751 про надання позики, укладений 07.03.2020 року між ним та третьою особою у справі ТзОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»», право вимоги за котрим перейшло до відповідача. Позов обґрунтовано тим, що 07.03.2020 року між позивачем та третьою особою по справі було укладено договір № 2489514919-648751 про отримання грошових коштів у позику. У свою чергу, у подальшому, між зазначеною третьою особою по справі та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним зобов`язанням щодо повернення грошових коштів, взятих у позику. Позивач вказує, що третьою особою по справі було надано йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення оспорюваного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак звертає увагу суду, що ним не було підписано цей договір, а тому вважає, що його копія, котра підготовлена працівниками третьої особи по справі, не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору про надання позики. Наголошує на тому, що третьою особою по справі було порушено порядок укладання між ними оспорюваного договору. Також позивач зазначає, що третьою особою по справі було проігноровано вимоги закону щодо повідомлення йому у письмовій формі усієї необхідної інформації щодо умов укладеного між ними договору про надання позики, а також не враховано співмірності у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за ним, зокрема визначено вкрай великі суми компенсації у виді неустойки. Позивач наголошує також, що у третьої особи по справі та відповідача немає пояснень щодо суми заборгованості за оспорюваним договором, а тому, на його переконання, у даному випадку має місце нечесна підприємницька практика як з боку відповідача, так і з боку третьої особи по справі щодо нього. Просить на підставі ст. ст. 202-203, 205-208, 215, 1046-1047, 1054-1055 ЦК України, ст. ст. 13, 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 9, 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про електронну комерцію», позов задовольнити. Відповідач з пропуском запропонованого судом строку, а саме 26.03.2021 року подав відзив на позовну заяву [PERSON] до нього про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсним договору про надання позики (надійшов на адресу суду поштовим зв`язком 31.03.2021 року за вх. № 6094), у котрому проти позову заперечив з підстав, що у ньому викладені, однак клопотання про поновлення строку на подання цього відзиву на позовну заяву відповідачем не заявлено. Поряд з цим, одночасно із зазначеним відзивом на позовну заяву відповідачем, без повідомлення суду про неможливість вчасно подати докази, витребувані судом, на виконання відповідної ухвали також було надано такі витребувані судом докази у цій справі. Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив»» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсним договору про надання позики, не подала. Заяви та клопотання учасників справи. Одночасно із пред`явленням позову, позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, у котрому він, посилаючись на неможливість отримання оспорюваного праовчину, самостійно, просив суд витребувати такий від відповідача. 16.03.2021 року за вх. № 4850 та 02.04.2021 року за вх. № 6373 поштовим зв`язком від позивача надійшли клопотання про розгляд справи по суті за його відсутності. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 04.02.2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) її учасників та без призначення судового засідання щодо розгляду справи по суті, 26.02.2020 року о 10.00 год..задоволено клопотання позивача\~про витребування\~доказів.\~Витребувано від\~відповідача належно\~засвідчені копіїоспорюваного\~правочину,\~а також\~усіх документів,\~котрі стали\~підставою для\~його укладення. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 26.02.2021 року розгляд даної цивільної справи постановленопроводити з у судовому засіданні повідомленням (викликом) її учасників для забезпечення їм належних процесуальних можливостей щодо здійснення своїх прав та обов`язків. Визначено місце, дату та час судового засідання у цій справі 22.03.2021 року о 10.00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 22.03.2021 року до відповідача застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу за неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин. Ухвалою Стрийського\~міськрайонного суду\~Львівської області\~(головуючий\~ суддя\~Микитин В.Я.)\~від 22.03.2021\~року від\~третьої особи\~на стороні\~відповідача без\~самостійних вимог\~на предмет\~спору витребувано належно\~засвідчені копіїоспорюваного правочину, а також усіх документів, котрі стали підставою для його укладення, у зв`язку із ненаданням таких доказів відповідачем. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 22.03.2021 року розгляд справи по суті відкладено. Визначено місце, дату та час судового засідання у цій справі 22.04.2021 року о 12.30 год.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі, про що у матеріалах справи наявні відповідні письмові докази. Судом також було задоволено клопотання позивача про розгляд даної справи за його відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність відповідача до порушення таких прав позивача, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Як встановлено\~судом,\~07.03.2020\~року між\~ [PERSON] \~та ТзОВ\~«Фінансова компанія\~«Є ГРОШІ\~КОМ»»,шляхом обрання відповідної форми за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, було укладено договір № 2489514919-648751 про отримання грошових коштів у позику (копія міститься у справі, а. с. 54-63), право вимоги за котрим у подальшому, перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив»». Поряд з цим судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»», з котрим позивачем укладено оспорюваний правочин, останнім не залучено в якості відповідача по справі, а таке товариство має процесуальний статус третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Натомість, з незрозумілих причини, позивачем в якості відповідача залучено ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив»», котрому відступлено лише право вимоги за оспорюваним правочином та котрий не є стороною оспорюваного правочину. Норми та джерела права, а також правові висновки, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Як уже йшлося вище, у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (рішення Європейського суду з прав людини від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230). У той же час, за змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський Суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), в якому Європейський Суд з прав людини визнав,\~що\~заявник\~був позбавлений\~ефективного національного\~засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122125). За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за захистом передбачене також статтею 4 ЦПК України. За змістом ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постанові від 12\~грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Тлумачення\~статті 51 ЦПК України\~свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, одна його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine), заява № 4909/04, § 58. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує\~при розгляді\~справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року і\~протоколи до\~неї,\~згоду на\~обов`язковість яких\~надано Верховною\~Радою України,\~та практику\~Європейського Суду\~з прав\~людини як\~джерело права. Згідно зіз статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки ТзОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»», з котрим укладено оспорюваний правочин, останнім не залучено в якості відповідача по справі, а таке має процесуальний статус третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, і відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача належним у цій справі позивачем у визначені ч. 2 ст. 51 ЦПК України строк та порядку не заявлено, хоча суд вжив заходів для надання позивачу можливості належно скористатись своїми правами, у тому числі й правом на подання необхідних заяв чи клопотань, постановляючи 26.02.2021 року у цій справі ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) її учасників, то суд, виходячи із наведених вище положень національного процесуального права, а також сталої практики Європейського Суду з прав людини щодо закріплених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на суд разом з правом на доступ до суду, а також запобіганню виникненню юрисдикційного конфлікту між національними судами, вважає за необхідне у позові відмовити у зв`язку із пред`явленням такого не до тієї особи, яка повинна відповідати за цим позовом. При цьому, суд не надає відповідей на питання щодо обставин укладення оспорюваного правочину, зокрема й підписання його сторонами, як і відповідності положенням чинних на момент його укладення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію», зокрема й щодо нечесної підприємницької практики, оскільки, як уже йшлося вище, позивач пред`явив позов не до тієї особи, яка має відповідати за ним, що, відповідно, позбавляє суд обов`язку встановлювати зазначені обставини, котрі стосуються безпосередньо суті спору. Щодо розподілу судових витрат у справі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення ним даної позовної заяви на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а рішення у цій справі ухвалено не на його користь, то такі судові витрати у вигляді судового збору на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, а також доказів понесення будь-яких судових витрат відповідачем, матеріали цієї справи не містять. Відповідно, підстав для їх компенсації відповідачу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у суду немає.

Outcome: dismissed