Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 05 лютого 2014 року у задоволені позовних вимог обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію відмовлено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в рахунок компенсації судових витрат по сплаті судового збору на користь виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» по 114 грн. 70 коп. з кожного. В апеляційній скарзі ОКП «Донецьктеплокомуненерго» просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на те, що при ухваленні рішення суд порушив норми діючого матеріального та процесуального права, на їх думку судом першої інстанції безпідставно застосовано строк позовної давності, оскільки він був перерваний відповідачами. Позивач - комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» звернувшись до суду із вказаним позовом зазначило, що відповідачі мешкають у квартирі [ADDRESS] та отримують послуги з теплопостачання, які надає позивач, зазначені послуги отримують без укладання письмового договору, однак за них не сплачують, станом на 1 квітня 2013 року мають заборгованість у розмірі 1 719,62 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь. Відповідачі в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, згідно отриманої від них телеграми просили слухати справу у їх відсутність та застосувати строк позовної давності. Заслухавши доповідача, представника позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за теплову енергію підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України за таких підстав. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з розрахунку заборгованості за період з 1 січня 2011 року, тоб-то в межах строку позовної давності та враховуючи оплату відповідачами за надані послуги за період з 1 січня 2011 року по 1 жовтня 2013 року прийшов до висновку про відсутність заборгованості відповідачів перед позивачем за отримані ними послугами з теплопостачання станом на 1 квітня 2013 року. Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими. Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у приватизованій квартирі [ADDRESS], будинок, в якому мешкають відповідачі впорядкований централізованим опаленням, яке надає позивач, від якого відповідачі не відмовлялися, фактично ним користувалися, а тому є споживачами зазначених послуг і між сторонами фактично виникли договірні відносини щодо надання послуг теплопостачання. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачами не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з рішень Олександрівського районного суду від 23 серпня 2007 року та від 13 квітня 2010 року / а.с.84 - 88/ позивач звертався з аналогічним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, зазначеними рішеннями стягувалася заборгованість, останній раз за період з 1 жовтня 2007 року по 1 січня 2010 року. З позовної заяви, довідки позивача до суду першої інстанції та розрахунку заборгованості, наданої до апеляційного суду /а.с.75 - 76/ вбачається, що заборгованість у розмірі 1 719,62 грн. виникла за період з 1 лютого 2010 року по 1 квітня 2013 року. З позовом до суду про стягнення зазначеної заборгованості комунальне підприємство звернулося 8 січня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Застосовуючи строк позовної давності за заборгованість до 1 січня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зверталися до суду із заявою про застосування строку позовної давності, однак як вбачається з матеріалів справи, така заява відповідачів відсутня, останні не були присутніми в судовому засіданні при розгляді справи, із заяви наданої ними до суду першої інстанції /а.с. 40/ вбачається, що вони просили тільки розглянути справу у їх відсутність, мова про застосування строку позовної давності в цій заяві відсутня. Тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів заборгованість саме за період з 1 лютого 2010 року по 1 квітня 2013 року, відповідачі не надали до суду доказів того, що у них відсутня заборгованість саме за вказаний період. В матеріалах справи /а.с.41/ мається квитанція відповідачів про сплату ними 5 лютого 2014 року на користь позивача за послуги з теплопостачання 150,22 грн., однак із наданої квитанції неможливо зробити висновок, що ці гроші сплачені саме за вказану вище заборгованість, оскільки після звернення позивача до суду відповідачі продовжують отримувати послуги з теплопостачання. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволені яких відмовлено. Оскільки суд першої інстанції стягнув з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі по 114 грн. 70 коп. з кожного, апеляційний суд погоджуючись з рішенням суду в цій частині вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов'язані з подачею апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Outcome: approved