Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Спілка власників паїв «ПАЙОВИК» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Омбілік-Агро», в якій, уточнивши позовні вимоги, просить визнати Протокол № 1 загальних зборів власників майнових паїв (співвласників майна реорганізованого КСП «Заповіти Ілліча») від 08.08.2008 року, Довіреність б/н від 03.06.2008 року, видану головою СВК «Надія» [PERSON] на імя [PERSON]; та [PERSON] приймання передачі майна від СВК «Надія» до ТОВ «Омбілік-Агро» від 22.08.2008 року недійсними та визнати правові наслідки щодо майна пайового фонду КСП «Заповіти Ілліча», реорганізованого в СВК «Надія» с. Сидоренкове Валківського району Харківської області станом на 08.08.2008 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на даний час ТОВ «Омбілік-Агро» є власником і користувачем майна пайового фонду СВК «Надія» на підставі протоколу № 1 загальних зборів від 08.08.2008 року, [PERSON] приймання-передачі майна від СВК «Надія» до ТОВ «Омбілік-Агро» від 22.08.2008 року та договорів оренди майна, укладених з СВК «Надія» у 2006 році. На думку позивача, рішення апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року, ухвалене у справі № 22ц/790/2139/13 за позовом Спілки власників паїв «Пайовик» про визнання недійсними загальних зборів власників паїв від 08.08.2008 року, містить висновок суду про те, що протокол № 1 загальних зборів від 08.08.2008 року є актом, що породжує певні правові наслідки, тобто породжує права і обовязки, тому, на його думку, є правочином. Посилаючись на те, що даний протокол загальних зборів складений і підписаний [PERSON], як особою без необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки він не являється власником майнового паю членів колишнього КСП «Заповіти Ілліча», а ТОВ «Омбілік-Агро», яке очолював [PERSON], не являється правонаступником КСП «Заповіти Ілліча», вважає його фіктивним правочином та просить визнати недійсним відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України. Оскільки вказаний протокол загальних зборів створив правові наслідки власників майнових паїв членів колишнього КСП «Заповіти Ілліча», реорганізованого в СВК «Надія», вважає необхідним привести в попередній стан майно пайового фонду через порушення матеріальних прав його власників. Довіреність б/н від 03.06.2008 року, що видана від імені СВК «Надія» в особі колишнього голови [PERSON] на імя [PERSON], з наданням права представляти інтереси СВК «Надія» в укладенні та підписанні угод і актів приймання-передачі майна у відповідності до рішення загальних зборів від 08.08.2008 року, на думку позивача, видана особою, яка не мала цивільної дієздатності, а саме [PERSON], з незаконним використанням печатки СВК «Надія», так як термін його повноважень, як голови СВК «Надія», закінчився 24.03.2008 року. Вважає, що ця довіреність, як правочин, вчинений з порушенням чинного законодавства України, не має юридичної сили і підлягає визнанню недійсним, нікчемним. Акт приймання-передачі майна від СВК «Надія» до ТОВ «Омбілік-Агро» від 22.08.2008 року на виконання протоколу №1 загальних зборів від 08.08.2008 року, що укладений і підписаний [PERSON] за довіреністю б/н від 03.06.2008 року, на думку позивача, є недійсним, оскільки даний правочин вчинено на підставі фальшивої довіреності, яка немає юридичної сили. Позивач вважає, що вище вказані правочини, які породили правові наслідки між співвласниками майнових паїв членів КСП «Заповіти Ілліча», реорганізованого в СВК «Надія» с. Сидоренкове Валківського району Харківської області, є порушенням майнових прав власників майнових паїв, тому у відповідності до ч.ч.2,5 ст.203, ч.ч.1,3 ст.215, ч.5 ст.216 ЦК України підлягають визнанню судом недійсними та визнанню складу майна пайового фонду станом на 08.08.2008 року. Ухвалою суду від 15.09.2015 року за клопотанням представника позивача [PERSON] третю особу ТОВ «Омбілік-Агро» залучено до участі у справі в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] надіслав клопотання про застосування позовної давності та відмовлення в задоволенні позову Спілки власників паїв «ПАЙОВИК», оскільки правочини, які позивач просить суд визнати недійсними, у тому числі Протокол №1 загальних зборів власників майнових паїв, були вчинені 08.08.2008 року, під час яких позивач був присутній. Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.06.2014 року зазначено, що в листопаді 2008 року Спілка власників паїв «ПАЙОВИК» звернулася до суду. Отже позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів у серпні 2008 року, тобто строк позовної давності по цій справі закінчився 09.08.2011 року. 07.10.2015 року відповідач [PERSON] надіслав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки матеріали цивільної справи № 2006/735/12 містить судові рішення, які містять докази того, що такий самий спір, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядався. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином та своєчасно були повідомлені про дату та місце судового розгляду. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли. Представник співвідповідача ТОВ «Омбілік-Агро» - [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки протокол загальних зборів не надає права власності на майно, а тільки фіксує процес розподілу його між співвласниками. В даному випадку ТОВ «Омбілік-Агро» набуло власності на зазначене в позові майно на підставі судового рішення, яке набрало законної чинності. Всі інші документи, на які посилається позивач в позовній заяві, не можуть встановлювати будь-які права та обовязки для сторін, а лише є предметом господарської діяльності. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Заповіти Ілліча» с. Сидоренкове Валківського району Харківської області від 08.08.2008 року, протокол № 1. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року набрало законної сили та встановлені обставини є обовязковими для всіх і не потребують нового доказування. За змістом ст. 203 ЦК України правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. Відповідно до ст.ст. 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК України. Виходячи з буквального тлумачення норм ст.ст. 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. За правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами.\~Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських обєднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек). Також при розгляді спорів про недійсність правочинів судам потрібно розмежовувати недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення (наприклад, відсутня згода щодо всіх істотних умов, передбачених законодавством; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для укладення правочину потрібно його передати; не затверджено правочин вищим органом господарського товариства, якщо це передбачено в законі чи статуті товариства; не здійснено державну реєстрацію правочину в разі, коли законом ця обставина визначена як момент його вчинення). Протокол\~ це один з найпоширеніших\~документів\~колегіальних органів, в якому фіксується хід і результати проведення\~зборів,\~конференцій,\~засідань,нарад. У протоколах відбиваються всі виступи з питань, що розглядаються, і рішення, ухвалені в результаті обговорення. Вони оформлюються на підставі записів і\~стенограм, зроблених у ході засідань. Протокол веде\~секретар\~або інша спеціально призначена особа. Протоколи загальних зборів (нарад) підписують голова й секретар. Аналізуючи норми чинного законодавства, враховуючи обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року, суд приходить до висновку, що зазначені в позовній заяві документи, а саме протокол загальних зборів співвласників майна, доручення підприємства на виконання певних дій та акт приймання-передачі в розумінні чинного законодавства не можуть вважатися правочинами, а лише фіксують процес господарської діяльності підприємства, тому позов не підлягає задоволенню. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, задоволення клопотання відповідача [PERSON] про застосування позовної давності є недоцільним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed