Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.11.2013 року близько 12:00 год. він власним автомобілем марки «ВАЗ-21013» приїхав до своєї земельної ділянки, яка знаходиться в с.Корнич Коломийського району, для того, щоб супроводити трактор до іншої земельної ділянки у зв'язку з проведенням удобрення землі після збору урожаю. Під час переїзду з однієї земельної ділянки на іншу, а саме на дорозі, що по вул. Сагайдачного в с.Корнич Коломийського району, трактор зупинила відповідачка, яка влаштувала словесний конфлікт з водієм трактора. Позивач разом з дружиною їхали вказаним автомобілем за трактором. Побачивши, що останній зупинила відповідачка, позивач також зупинив свій автомобіль, та вони з дружиною почули, що відповідачка викрикувала в адресу тракториста. Після того як трактор і автомобіль продовжили рух, відповідачка почала кидати каміння в останній, і, влучивши, спричинила вмятину на його задньому правому крилі. Свідком цієї події був [PERSON], житель [INFO]. З приводу вказаних подій позивач звернувся до Коломийського МВ УМВС із заявою на неправомірні дії відповідачки, за результатами розгляду якої 19.12.2013 року надано висновок, яким розяснено позивачу право на звернення в індивідуальному порядку з позовом до суду. У зазначеному висновку вказано, що викладені позивачем у його зверненні факти підтвердилися, а відповідно до довідки, виданої станцією технічного обслуговування ТОВ «СПАФІС», розмір витрат на усунення вказаного пошкодження автомобіля позивача станом на 19.12.2013 року становить 1\~400 грн. Зазначеним висновком, на думку позивача, встановлено, що з вини відповідачки позивачу завдані збитки, що і підтвердила сама відповідачка. У позивача відсутні кошти на проведення ремонтних робіт, вартість яких значно зросла, та станом на 03.07.2015 року вже становила 4\~600 грн. (вартість правого заднього крила - 240 грн., вартість робіт по демонтажу-монтажу крила та сусідніх елементів кузова -1\~200 грн., вартість робіт з підготовки та фарбування з матеріалами 3200 грн.). Тому позивач просить стягнути з відповідачки майнову шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля, в зазначеному загальному розмірі, а також присудити понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 487, 20 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 400 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Він та його представник просять критично оцінити наявний у справі висновок, складений за наслідками проведення судової автотоварознавчої експертизи, в якому вказано про те, що під час кидання каменя відповідачка знаходилася спереду автомобіля, в звязку з чим удар каменем не міг спричинити вказаного позивачем пошкодження, оскільки такий удар носив дотичний характер, так як експерт не мав права проводити трасологічну експертизу і висловлювати у висновку свої припущення щодо механізму утворення вказаного пошкодження. При цьому, його твердження про те, що вказане пошкодження могло утворитися під час руху автомобіля заднім ходом, суперечить даним фототаблиці, на якій видно, що задній буфер автомобіля не пошкоджений. Тому сторона позивача просить не брати до уваги вказаний висновок експерта, хоча клопотань про призначення повторної чи додаткової експертиз нею заявлено не було, і при ухваленні рішення врахувати покази свідків [PERSON] та [PERSON], які, будучи очевидцями події, підтвердили факт спричинення відповідачкою вищевказаного пошкодження автомобіля. Том позивач та його представник просять позовні вимоги задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що у вищевказаному висновку експертизи чітко зазначено про те, що спірне пошкодження автомобіля не могло бути спричинене ударом кинутого каменя. Відповідачка не заперечила того, що вона влучила кинутим каменем у диск колеса автомобіля, а не в елемент його кузова. Тому відповідачка та її представник в задоволенні позову просять відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу належить автомобіль марки «ВАЗ-21013» , номерний знак «А 4687 ИФ», 1980 року випуску, що стверджується паспортом автомобіля серії АР №082092, виданим 12.06.1984 року (а.с.6). Згідно з довідкою №32/6, виданою 03.07.2015 року ТзОВ «Компанія СПАФІС», під час візуального обстеження вказаного автомобіля виявлено, що внаслідок механічного пошкодження необхідно замінити праве заднє крило та пофарбувати його з переходом в колір автомобіля. Вартість даного крила становить 240 грн., вартість робіт по демонтажу-монтажу крила та сусідніх елементів кузова 1\~200 грн., вартість робіт з підготовки та фарбування з матеріалами 3200 грн. Отже, загальна вартість складає 4 640 грн. (а.с.7). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №012/ТЛ-15 від 25.11.2015 року встановити пошкодження, отримані зазначеним автомобілем, станом на день дослідження, а саме через 2 роки, можливо, аналізуючи характер типових аварійних зіткнень та пошкодження, які при цьому виникають, в залежності від сили та напряму удару (дослідження такого роду відносяться до категорії ймовірних). Пошкодження, на яке вказує позивач (після двохрічного використання транспорту), носить характер округлої вмятини на куті заднього правого крила. На даному крилі виявлено сліди відновлювальних ремонтів, проржавілі наскрізні отвори, накладення шпаклівки, деформація крила, особливо під покажчиком заднього правого повороту, неодноразові пошкодження та наслідки неякісного ремонту. Вказана вм'ятина, розмірами 0,5 дм Х 0,6 дм, знаходиться на задній, а не боковій частині вказаного крила, хоча, як пояснив позивач, відповідачка знаходилась в момент кидання каменя з правого боку (спереду). Тому сила удару каменя до крила не могла бути значною, а, враховуючи траєкторію польоту до автомобіля, то такий удар міг носити тільки дотичний характер по боковій площині крила. Найбільш ймовірною причиною виникнення пошкодження такого характеру були неодноразові зіткнення з перешкодою під час руху автомобіля заднім ходом. Враховуючи глибину пошкодження та той факт, що крило у вказаній кутовій частині має значно більшу жорсткість, ніж його бокова площина, експерт стверджує, що вказане позивачем пошкодження не спричинене ударом каменя ні за силою удару, ні за траєкторією кидання (чи польоту) каменя, ні за типовим характером виникнення таких пошкоджень, ні за глибиною пошкодження. З урахуванням терміну експлуатації автомобіля (35 років), наявністю численних пошкоджень та деформації вказаного крила, наслідків неякісних ремонтів, експерт вважає, що спеціалісти вищевказаної СТО правильно порекомендували позивачу проведення повної заміни цього елемента (а.с.42-52). При оцінці даного висновку суд бере до уваги, що сторона позивача в судовому засіданні не заявила жодних клопотань про призначення в даній справі повторної чи додаткової експертизи у разі наявності істотних зауважень до вищевказаного висновку, хоча стороні позивача судом надавалося достатньо часу для визначення своєї позиції щодо даного питання. Тому суд вважає, що даний висновок заслуговує на увагу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він бачив як виїхав зліва трактор, а за ним на відстані близько 5 м рухалися «Жигулі» червоного кольору. Свідок побачив, що відповідачка, яка знаходилася зліва по ходу руху свідка (рухався на велосипеді), різко зігнулася і кинула камінь. Свідок подумав, що камінь потрапив в задній лівий ліхтар автомобіля. Однак, пізніше свідок дізнався, що цей камінь потрапив у заднє праве крило. Свідок бачив як зупинився автомобіль, з нього вийшли позивач та жінка, і вони сварилися з відповідачкою. Свідок не зупинявся і не чув змісту цієї сварки, за винятком того, що позивач питав відповідачку чого вона кидає камінням. Влучення каменя в автомобіль свідок бачив, знаходячись на відстані близько 6 м від останнього. Отже, з показів даного свідка випливає, що він не бачив, що кинутий відповідачкою камінь влучив саме в крило. Допитана свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснила, що вона, перебуваючи в салоні автомобіля, почула сильний гуркіт від ударів камінням, які кидала відповідачка. Після того, як автомобіль зупинився, відповідачка продовжувала кидати камінням в автомобіль. Однак, такі покази свідка [PERSON] суперечать змісту позовних вимог щодо характеру та кількості пошкоджень автомобіля, адже, якщо позивач і цей свідок вийшли з автомобіля і розмовляли з відповідачкою, то всі вони знаходилися в безпосередній близькості як між собою, так і від автомобіля. Тому таке тривале і неодноразове кидання відповідачкою каміння в автомобіль з близької відстані, про яке стверджує свідок, спричинило б значно більші та численніші пошкодження, а не лише одне. Крім того, покази вказаних свідків містять істотні суперечності між собою щодо кількості дій відповідачки щодо кидання каменя (каменів) та часу, протягом якого це відбувалося. Тому покази цих свідків щодо факту спричинення відповідачкою пошкодження крила автомобіля позивача, суд вважає такими, що на увагу не заслуговують. Одночасно суд враховує, що свідок [PERSON], який є чоловіком відповідачки, пояснив, що коли він прибув на місце конфлікту, то бачив, що дружина позивача першою кинула каменем у відповідачку, потрапивши їй в ногу. У відповідь на це відповідачка теж кинула каменем, який, відбившись від дороги, влучив в диск заднього правого колеса автомобіля позивача, а не в крило. Судом також встановлено, що 22.11.2013 року позивач звертався до Коломийського МВ УМВС з приводу неправомірних дій відповідачки [PERSON], яка камінням спричинила вмятину на задньому правому крилі вказаного автомобіля. Висновком від 19.12.2013 року про результати розгляду вказаної заяви позивачу рекомендовано звертатися до суду (а.с.5). Однак, вказаний висновок жодним чином не доводить обставин про те, чи мали місце вказані у заяві позивача дії та чи вчинені вони відповідачкою, оскільки відповідно до правил ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В звязку з цим доводи сторони позивача про те, що вищевказаним висновком Коломийського МВ УМВС встановлено те, що з вини відповідачки позивачу завдані збитки, не ґрунтуються на законі. Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, сторона позивача вказаного обовязку не виконала, а стороною відповідачки надано належні і допустимі докази про те, що вона не заподіювала майнової шкоди позивачу шляхом пошкодження його автомобіля. Тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і в звязку з цим в їх задоволенні слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то присудженню не підлягають понесені позивачем судові витрати, а, навпаки, відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід присудити понесені нею витрати за проведення вищевказаної експертизи в розмірі 1 700 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.33). На підставі наведеного, ст.1166 ЦК України, та,

Outcome: approved