Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві власності Публічному акціонерному банку «Полтава-Банк» шляхом виселення [PERSON] з даної квартири та зняття з реєстрації за даною адресою проживання. Таким чином, з моменту реєстрації права власності на квартиру за Позивачем, зазначивши, що [PERSON] та члени її сім'ї втратили право користування відчуженою квартирою, яка належить позивачу на праві власності. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 28). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідачу була направлена телеграма за зареєстрованим місцем проживання, тому вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-Банк», нова назва якого Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2011 року. Відповідно умов п.1.1. Іпотечного договору від 22 березня 2007 року, реєстровий номер № 538, додаткової угоди від 26 лютого 2008 року, реєстровий номер № 478, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], предметом іпотеки є нерухоме майно, яке належало на праві власності [PERSON], а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 6-8). [PERSON] не були виконані зобов'язання за кредитним договором № 9 від 26 лютого 2008 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2011 року у справі №2-5714/11 на користь ПАТ «Полтава Банк» з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №9 від 26 лютого 2008 року у розмірі 566 621,53 грн. та судових витрат в сумі 2 240 грн. (а.с. 9-10). Рішення суду набрало законної сили, видано виконавчий лист та за заявою банку ВДВС Деснянського РУЮ було відкрито виконавче провадження, предмет іпотеки - квартира [PERSON] не був реалізований на прилюдних торгах в зв'язку з відсутністю учасників (покупців). В рахунок погашення боргу ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, в порядку визначеному ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» було передано стягувачу - ПАТ «Полтава-Банк» майно боржника - [ADDRESS] що підтверджується Постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 22 квітня 2013 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; Актом державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 22 квітня 2013 року про передачу майна стягувачу (а.с. 11-13). Право власності Позивача підтверджується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, на квартиру [ADDRESS] посвідченим 24 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 3903, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9868191 від 24 вересня 2013 року (а.с. 14-15). Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. [PERSON], як боржник, за власним волевиявленням була знята з реєстраційного обліку, але [PERSON], відмовляється в добровільному порядку виселитися з квартири та подати заяву про зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Вимога вих. № 379/07 адресована [PERSON] та мешканцям квартири про звільнення квартири [ADDRESS] збоку [PERSON] не виконуються, що підтверджується довідкою за Фомою № 3 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва №1274 від 06 листопада 2013 року (а.с. 16-19). Судом встановлено, що відповідач, втратила право проживання у житловому приміщенні, але продовжує проживати та зареєстрована в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, факт її реєстрації у спірній квартирі обмежує права та законні інтереси позивача на вчинення дій по розпорядженню його власністю, в безспірному порядку, добровільно відповідач не виконує законні вимоги позивача та чинить йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, що є підставою для задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження власником своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР передбачено, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування» та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та охоронюваного законом інтересу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved