Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що шлюб із відповідачем вони зареєстрували 20 червня 2019 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося з причини різних поглядів на сімейне життя. Між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, внаслідок яких їхня сім`я розпалася і відновити її неможливо. Шлюбні відносини між ними припинені. В останній період виникають часті запеклі спори та скандали, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Все це відбувається в присутності дитини, що негативно впливає на її розвиток і виховання. В результаті цього вона втратила добру почуття до відповідача. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 14 серпня 2020 року судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10 вересня 2020 року на 09 год. 40 хв. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити, строк на примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на « [PERSON] » (а.с.29). Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнає повністю, вважає недоцільним вжиття заходів щодо примирення, позов просить задовольнити у повному обсязі. У зв`язку з визнанням ним позову просить повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.27). Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 20 червня 2019 року між сторонами зареєстровано шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України. Норми права, застосовані судом: У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому провадженні. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ч. 1 ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Мотиви суду. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України обумовлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги повністю, тому суд вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, що становить 420 грн. 40 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 420 грн. 40 коп. судового збору. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5,12,13,76-81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: approved