Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-1033/11 від 23.03.2011 р. було частково задоволено позов [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування від 19.01.2009 р. та визнано право власності на нежитлове приміщення аптеки [ADDRESS], загальною площею 334,4кв.м., також були повністю задоволені зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування від 19.01.2009 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення Приморського районного суду м. Одеси за нововиявленими обставинами. У якості обґрунтування заяви заявник представив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4.01.2014 р. у справі №522/1685/14-ц, яке набрало законної сили 21.02.2014 р. та згідно якого будівля, розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3кв.м., що є пам'яткою містобудування та архітектури («садиба Гершенкопа - Санца»), була визнана житловим будинком з моменту його споруди. 11 березня 2014 року від [PERSON] до суду надійшло уточнення до своїх початкових позовних вимог, відповідно до яких позивач просив визнати його право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3 кв.м., з 17.11.2006 р. [PERSON] у судове засідання не з'явився про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. Відповідач [PERSON] помер [INFO] про що в Книзі реєстрації смертей Другого Малиновського відділу реєстрації актів цивільного стану ОДМУЮ виконан відповідний актовий запис № 817 від [INFO] Після його смерті відкрилася спадщина на 17/100 частин вказаного нерухомого об'єкта культурної спадщини. Спадщину прийняла [PERSON] в якості його дружини, інших спадкоємців немає. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви. Суд, розглянувши заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, матеріали справи, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та частиною 2 цієї ж статті передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення тощо. Судом встановлено та підтверджується наявними в справі доказами, що спірне нерухоме майно у вигляді будівлі, розташованої за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3кв.м., було взято на державний облік як пам'ятку містобудування та архітектури (далі - нерухомий об'єкт культурної спадщини) відповідно до положень Закону УРСР «Про охорону и використання пам'яток історії та культури» N 3600-IX від 13 липня 1978 р. на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів № 580 від 27.12.1991 р. «Про затвердження списку об'єктів, що підлягають взяттю під охорону як пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення» в складі комплексу дач під найменуванням корпус № 7 (охоронний номер 630). 10 листопада 2006 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого об'єкта культурної спадщини із сільськогосподарським ТОВ «Ірен - Агропродукт». Державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно заявника відповідно до вимог ст.182 ЦК України була здійснена 17.11.2006 р., що підтверджується витягом № 12545794 від 17.11.2006 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з положеннями ч. 4 ст.334 ЦК України з 17.11.2006 р. у [PERSON] виникло право власності на вказане нерухоме майно. 19 січня 2009 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого об'єкта культурної спадщини на 28/100 його частин з [PERSON], на 26/100 його частин з [PERSON], на 17/100 його частин з [PERSON] і договір дарування на 29/100 його частин з [PERSON]. За вищезазначеними договорами [PERSON] отримав від [PERSON] - 10000,00 грн., від [PERSON] - 9000,00 грн., від [PERSON] - 6000,00 грн. та відповідно, передав відповідачам належні їм частки в зазначеному нерухомому пам'ятнику історії та культури. Після нотаріального посвідчення зазначених договорів відповідачі за первісним позовом здійснили державну реєстрацію права власності на згадані частки зазначеного нерухомого об'єкта культурної спадщини в КП «ОМБТІ та РОН». За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Як зазначає [PERSON] в позовній заяві та уточненнях до неї та не заперечується відповідачами за первісним позовом, влітку 2009 року відповідачі повернули [PERSON] придбані та отримані у ними у дар частки в нерухомому майні об'єкті культурної спадщини, а він у свою чергу прийняв його у своє володіння і користування і зобов'язався повернути отримані за спірними угодами грошові кошти. Відповідно до зустрічної позовної заяви позивачі зазначили, що [PERSON] в порушення взятих на себе зобов'язань щодо повернення отриманих за спірними угодам грошових сум та не звернувся до нотаріуса з приводу відміни відповідних договорів купівлі-продажу та договору дарування укладених 19 січня 2009 року. Частиною 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; та згідно ч. 3 цієї ж статті ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним: договору купівлі-продажу 26/100 частин нерухомого майна об'єкта культурної спадщини розташованого [ADDRESS], укладеного 19 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; договору купівлі-продажу 17/100 частин нерухомого майна об'єкта культурної спадщини розташованого [ADDRESS], укладеного 19 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; договору купівлі-продажу 28/100 частин нерухомого майна об'єкта культурної спадщини розташованого [ADDRESS], укладеного 19 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; договору дарування, відповідно до якого 19 січня 2009 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 29/100 частин нерухомого майна об'єкта культурної спадщини розташованого [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням вищенаведеного та відповідно до ст. 216 ЦК України, суд вважає вимоги позивачів за зустрічною позовною заявою щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів, що були сплачені ними за придбання частини нерухомого майна об'єкта культурної спадщини розташованого [ADDRESS] за спірними договорами купівлі-продажу від 19.01.2009 р. Відповідно до уточнень до позовної заяви від 11.03.2014 р. [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3 кв.м., з 17.11.2006 р. Нерухомий об'єкт культурної спадщини, що розташований за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3 кв.м., є частиною історичної садиби «Гершенкопа - Санца», що підтверджується Паспортом знову виявленого об'єкта культурної спадщини «Садиба Гершенкопа - Санца», складеного Науково-дослідним інститутом пам'яткоохоронних досліджень при Міністерстві культури і туризму України (Київ, 2007 р.) на підставі вимог ст. 16 Інструкції про порядок обліку, забезпечення збереження, утримання, використання та реставрації нерухомих пам'яток історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР № 203 від 13.05.1986 р. (втратила законну силу на території України 11.04.2013 р.), а також положень Наказу Міністерства культури і мистецтв України «Про затвердження форм облікової картки та паспорта об'єкта культурної спадщини» № 295 / 104 від 13.05.2004 р. В графі 9 «Функціональне призначення» вищезазначеного Паспорту щойно виявленого об'єкта культурної спадщини в якості первинного призначення вказано «Дачна садиба». Згідно з положеннями ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Судова практика застосування положень ст. 381 ЦК України знайшла своє відображення в рішенні Господарського суду м. Києва у справі № 31/480 від 04.11.2004 р. Виходячи з положеннями ст. 11, ст. 186, ч.2 ст. 381 Цивільного кодексу України у [PERSON] з моменту придбання права власності на зазначений будівлю одночасно виникло суб'єктивне цивільне право на володіння і користування парком (земельною ділянкою з багаторічними насадженнями), а також фонтаном, які входять до складу садиби «Гершенкопа - Санца» у відповідності з даними, зазначеними в графі 12 цього Паспорту. Згідно з даними вказаними в графі 13 цього Паспорту площа сучасної території садиби «Гершенкопа - Санца» у вигляді прибудинкової земельної ділянки становить 4066,6кв.м. Відповідно до положень ст. 53 ЗК України в редакції на 08.02.2006 р., що діяла на момент виникнення права власності заявника на нерухомий об'єкт культурної спадщини, земельні ділянки історичної садиби були віднесені до категорії земель історико -культурного призначення. Отже земельна ділянка, що є частиною садиби «Гершенкопа - Санца» відноситься до категорії земель історико - культурного призначення. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року по справі №522/1685/14-ц позовну заяву [PERSON] до Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання пам'ятника архітектури житловим будинком та зобов'язання внести зміни до договору задоволено у повному обсязі та визнано, що будівля, розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 334,3 кв.м., що пам'яткою містобудування та архітектури («Садиба Гершенкопа - Санца»), є житловим будинком з моменту його споруди в 1898 р. Враховуючи вищевикладене та всі матеріали справи в їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-1033/11 від 23.03.2011 р. відповідає вимогам глави 4 розділу V ЦПК України, а також положенням постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012 г. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами» і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved