Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням від 01 грудня 2003 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 2003 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір про поновлювану кредитну лінію № 270-09/СП відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 10000 грн. зі сплатою річних відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязань за договором кредиту не виконує. Станом на жовтень 2015 року заборгованість відповідача становить 13797 грн. 00 коп., яка складається із: - простроченої заборгованості по кредиту 9000 грн. 00 коп.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2015 року) 4797 грн. 00 коп. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту від 01 грудня 2003 року в розмірі 13797 грн. 00 коп. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, останній подав заяву, про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти постановлення рішення в заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, його представник звернувся до суду із запереченнями на заявлений позов мотивуючи тим, що позивач втретє звертається до суду з аналогічним позовом. Попередньо рішеннями Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2013 року та 21 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності. При цьому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності в порядку статті 267 ЦК України. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та подане заперечення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2003 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір про поновлювану кредитну лінію № 270-09/СП, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 10000 грн. зі сплатою річних відсотків за користування кредитом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі 2 із 3 та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до Договору кредиту - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що заборгованість відповідача згідно наданого суду позивачем розрахунку, станом на жовтень 2015 року становить 13797 грн. 00 коп., яка складається із: - заборгованості по кредиту 9000 грн. 00 коп.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2015 року) 4797 грн. 00 коп. У відповідності до статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належним йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Вимогами статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. У свою чергу, наданими представником відповідача копіями судових рішень підтверджується, що в грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення у звязку з невиконанням умов кредитного договору від 01 грудня 2003 року. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2013 року зазначене вище рішення суду змінено у задоволенні позову відмовлено у звязку зі спливом позовної давності в порядку статті 267 ЦК України. Згодом Публічне акціонерне товариство «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором кредиту від 01 грудня 2003 року в сумі 165\~324 гривень 02 копійки. 21 вересня 2015 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду, яке набуло законної сили, відмовлено в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності. Звертаючись до суду зі зазначеними вище вимогами позивач зазначає, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього час банку не повернуті, тому кредитний договір не є розірваним, у звязку з чим стягненню підлягає сума заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2015 року. З такими доводами позивача суд не може погодитись, оскільки з матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу від 06 червня 2006 року сплатила заборгованість за кредитним договором від 01 грудня 2003 року в розмірі 9716 гривень 16 копійок. Зазначене вище підтверджується постановою державного виконавця від 21 серпня 2009 року, що відповідно вказує на переривання перебігу позовної давності у звязку із вчиненням [PERSON] дій, що свідчать про визнання нею боргу. Таким чином, строки позовної давності в даному конкретному випадку слід обчислювати з 21 серпня 2009 року, оскільки будь-яких інших 3 із 3 платежів за договором про поновлювану кредитну лінію [PERSON] після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не здійснювала. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постановах № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України. Нормами цивільного законодавство передбачено два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно умов кредитного договору, зокрема пункту 4.2 банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, тобто в односторонньому порядку змінити термін повернення кредиту та сплати процентів, термін повернення кредиту вважається таким, що настав. З огляду на наведені обставини та норми закону, суд приходить до переконання, що позивач звернувся до суду із позовом поза межами строків позовної давності, а відтак немає права на стягнення заборгованості.. Судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 252-259,261,267, 509, 525-527, 610, 612, 617, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed