Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі по тексту ПАТ «РОДОВІД БАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування якого було змінено 17.06.2009 року на ПАТ «РОДОВІД БАНК,» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 77.1/АА-00772.08.02 від 16.04.2008 року. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26 588,00 доларів США терміном по 16.04.2015 року включно зі ставкою відсотків в розмірі 12, 5 % річних згідно п.1.5 кредитного договору. 10.10.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з умовами якої п.1.5 кредитного договору було змінено та відсоткова ставка встановлена у розмірі 16 % річних. 29.01.2009 року між банком та позичальником укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно якого викладено п.3.1.1. кредитного договору у новій редакції. Позичальник зобов»язався повністю повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У разі порушення строків повернення кредитних коштів та/чи сплати процентів позичальник зобов»язався сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п.1.5 кредитного договору від суми простроченого платежу (п.3.6 кредитного договору). З метою забезпечення кредитних зобов»язань боржником між банком та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу від 16.04.2008 року, за яким відповідачем було передано в заставу банку автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.0», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Як зазначає позивач, Банком виконано свої зобов»язання та надано кошти у вказаному розмірі. В той ж час, позичальником систематично порушувались умови кредитного договору, несвоєчасно виконувались зобов»язання щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом). 12.12.2013 року Деснянським районним судом м.Києва було ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог по цивільній справі № 754/5450/13 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 500 185,15 грн. Проте, заборгованість за рішенням суду не сплачена, крім того, відповідно до умов кредитного договору триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору, в зв»язку з чим станом на 15.12.2016 року відповідач має заборгованість по нарахованим процентам по кредиту за період з 13.08.2013 року по 15.12.2016 року в розмірі 5 458,34 долари США; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 15.12.2015 року по 15.12.2016 року в розмірі 5 553 697,50 грн.; загальній сумі 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за період з 23.08.2013 року по 15.12.2016 року в розмірі 85 807,42 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнувши з відповідача вказані суми. Представник позивача в судове засідання не з»явився, на адресу суду надійшла заява, в якій просить провести судовий розгляд за відсутності представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлений. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причин своєї неявки в судове засідання не повідомив, а тому суд визнав причини його неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 16.04.2008 року між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 77.1/АА-00772.08.02, відповідно до п.1.1 якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26 588,00 доларів США терміном по 16.04.2015 року включно зі ставкою відсотків в розмірі 12, 5 % річних згідно п.1.5 кредитного договору. Банком виконано свої зобов»язання та надано кошти у вказаному розмірі (а.с.6-7). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно до 10-го числа кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами в сумі 316,52 доларів США шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого рахунку. Також позичальник зобов'язаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10 числа кожного календарного місяця. Умовами кредитного договору передбачено строк повернення кредиту - 16.04.2015 року (а.с.12-15, 16-18, 19-21). Відповідно до п. 3.6 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов»язується сплачувати банку за кожний день прострочки банку пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору позичальником, між АТ «РОДОВІД БАНК» та відповідачем 16.04.2008 року було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-00772.08.2-3, згідно п.1.1 якого передано в заставу автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.0», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.27-28). 10.10.2008 року позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно якого внесено зміни до п.1.5 кредитного договору та встановлено, що розмір процентної ставки встановлюється у розмірі 16 % (а.с.22-23). Також, 29.01.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 1, згідно якого внесено зміни до п.3.1.1 кредитного договору (а.с.24). Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Як свідчить розрахунок, наданий позивачем, станом на 15.12.2016 року відповідач має заборгованість по нарахованим процентам по кредиту за період з 13.08.2013 року по 15.12.2016 року в розмірі 5 458,34 долари США; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 15.12.2015 року по 15.12.2016 року в розмірі 5 553 697,50 грн.; загальній сумі 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за період з 23.08.2013 року по 15.12.2016 року в розмірі 85 807,42 грн. (а.с.10-11). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» частково обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. В той же час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних та пені підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 549 ЦК України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частинами 2, 3 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14, від 4 листопада 2015 року № 6-1120цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення 3 % річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 85 807,42 грн. Однак, як вбачається з розрахунку пені за кредитним договором, її розмір становить 5 553 697,50 грн., що значно перевищує розмір заборгованості по кредиту і відсоткам. З урахуванням викладеного, використовуючи право, надане суду ч.3 ст.551 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені та про можливість її стягнення в загальному розмірі 100 000 грн. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконав, кредит та відсотки за користування кредитом не сплатив, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягають задоволенню частково, а саме - з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 5458,34 долари США, пеня в розмірі 100 000 грн., 3 % річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 85 807,42 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК», то, відповідно до положень ст.88 ЦК України стягує з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4941,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved