Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що вона проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, в звязку з чим 18.12.1999 року у них народився син [PERSON], який проживає з позивачкою. На утримання цієї дитини рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.02.2006 року присуджено з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 150 грн. щомісячно. Однак, на даний час цих коштів на утримання дитини недостатньо, значна сума коштів витрачається на придбання одягу, підручників тощо. Також позивачка зазначає, що придбала сину для навчання комп'ютер. Відповідач працює кочегаром в Коломийському дитячому будинку інтернаті, має багато вільного часу, що дає йому можливість отримувати додаткові заробітки. Однак, він приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги дитині не надає, аліментів на її утримання не сплачує та не бере участі у додаткових витратах. Позивачка, посилаючись на ст. 182 СК України, вказує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві вказано, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Тому він повинен сплачувати аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав, однак, змінила розмір аліментів із твердої грошової суми на 1/4 частку від заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав. При цьому зазначив, що він працює у ФОП [PERSON] та розмір його заробітної плати за період з квітня по вересень 2015 року становив 8 210 грн., про що долучив відповідну довідку. Тому він просить стягувати з нього аліменти в частці від його заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем змінених позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.02.2006 року з відповідача на користь позивачки присуджено аліменти на утримання вказаного сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 150 грн. щомісячно до досягнення цією дитиною повноліття (а.с.4). Відповідно до довідки про розмір сплачених аліментів у твердій грошовій сумі, виданої 20.08.2015 року за №912/03-33/05 відділом ДВС Косівського районного управління юстиції, позивачка за період з лютого по липень 2015 року аліментів не отримувала (а.с.5). Судом встановлено, що згідно з даними довідки №4, виданої 13.10.2015 року, відповідач працює у ФОП [PERSON] (м.Коломия, вул.Леонтовича,26/50, Івано-Франківська область). Загальна сума доходу відповідача за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року становить 8 210 грн. (а.с.19). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-143цс13). Згідно із вказаною постановою право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до правил ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем змінених позовних вимог, підлітковий вік сина сторін та повязані з цим витрати на його харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, враховуючи різке підвищення вартості життя в 2015 році, працевлаштованість відповідача на час розгляду даної справи, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів явно недостатній для забезпечення вказаних потреб. Тому цей розмір слід визначити у частці від доходу батька. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: approved