Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 07 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 1986 році йому було виділено в безстрокове користування земельна ділянка, розташована в с. Гроза Шевченківського району Харківської області для будівництва житлового будинку. Враховуючи ,що на той час він був членом колгоспу « Петрівський» , він звернувся до правління за для отримання допомоги у будівництві . Згідно протоколу № 1 правління колгоспу від 23 січня 1988 року, було вирішено побудувати будинок , з подальшою виплатою 50 % відсотків вартості протягом 10 років. З заробітної плати протягом встановленого строку з позивача проводились відповідні відрахування. Після завершення будівництва позивач та його родина були зареєстровані в даному будинку та мешкають у ньому до теперішнього часу. В 1992 році на базі колгоспу було утворено сільськогосподарське підприємство «Надія»,що стало правонаступником колгоспу. У 2000 році КСП «Надія» розділилось на два самостійних господарства ПСП «Грозянське» та філію акціонерного товариства закритого типу торговельно - промислового комплексу «Світло шахтаря»,що стало правонаступником КСП «Надія» У 2004 році філія акціонерного товариства закритого типу торговельно - промислового комплексу «Світло шахтаря» припинило свою діяльність. Враховуючи всі ці зміни, він не встиг в встановленому порядку зареєструвати своє право на будинок. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації права власності на даний житловий будинок, рішенням від 13 травня 2020 року йому було відмовлено у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам передбаченими Законом про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В адміністративному порядку вирішити дане питання не можливо. Тому з метою захисту своїх майнових прав він звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . В подальшому позивач в судове засідання не з`явився, надав додаткові письмові поясненняв , яких просить справу розглядати за своєї відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з`явився, надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільно-процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 09 квітня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями сторін, але в їх відсутності, відповідно до ч. 2 статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 09 квітня 2020 року по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 27 квітня 2020 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. В зв`язку з відставкою судді справу було перерозподілено повторно та справу передано на розгляд судді Тордія Е.Н. 24 квітня 2020 року ухвалою суду справа була прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду на 07 травня 2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з`явився, надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підставах. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до акта виділення в натурі земельної ділянки індивідуальної забудови від 26 червня 1986 року, були встановлені в натурі межі присадибної земельної ділянки виділеної - [PERSON] . Площа присадибної земельної ділянки склала: 4000 кв. метрів. 15 липня 1986 року був складений проект для забудови земельної ділянки площею 1500 кв.м в с.Гроза Шевченківського району Харківської області. З архівної копії наданої Шевченківським архівним відділом від 30 липня 2019 року, вбачається, що згідно рішення №251 Шевченківської районної ради народних депутатів від 15 липня 1986 року позивачу - [PERSON] була виділена в безстрокове користування земельна ділянка з наданням права індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 1500 кв.м, в с.Гроза Шевченківського району Харківської області. Згідно протоколу № 1 правління колгоспу «Петрівський» від 23 січня 1988 року [PERSON] вирішено надати допомогу в індивідуальному будівництві , з подальшою виплатою 50 % відсотків вартості протягом 10 років. З довідки №318 Петропільської сільської ради від 04 червня 2020 року вбачається, що головою житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, є [PERSON] , згідно запису в по господарській книзі сільської ради №7 особовий рахунок №02-0466. Окрім того зазначено ,що в житловому будинку за [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO], що підтверджується довідкою №304 наданою Петропільською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 11 березня 2019 року. Також засвідчено, що житловий будинок за [ADDRESS] на балансі сільської ради не перебуває. Технічну документацію на будинок виготовив в КП Шевченківське БТІ в 2019 році (а.с.12-14). Рішенням №52221277 Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13 травня 2020 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності (форма власності приватна) на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] знають тривалий час. У 1989 році він побудував будинок [ADDRESS] будував на той час ще за рахунок колгоспу де останній працював, засвідчили, ,що [PERSON] з родиною зареєстрований та мешкає весь цей час в зазначеному будинку. Інформацією про будь - яких претензії з боку виконавчої влади або інших осіб щодо користування [PERSON] та його родиною домоволодінням не володіють. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.2 п.3.1. Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Виникнення права власності на будинки до набрання чинності Цивільним кодексом України (2004 рік) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не залежало від державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Тому суд встановлює належність правовстановлюючих документів на будинок відповідно до закону, який був чинним на час набуття права власності (на час закінчення будівництва). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погоджену заступником голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року та яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року було запроваджено обов`язкову державну реєстрацію бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих об`єктів нерухомості у містах, селищах міського типу, а також будинків і домоволодінь, розташованих на земельних ділянках, які відведені радгоспам і колгоспам в межах міста або селища міського типу. Згідно абз.2 п.6 вказаної інструкції не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Додатком №1 до вказаної інструкції закріплено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. При цьому, у зазначеному переліку, серед правовстановлюючих документів відсутні виписки/довідки з по господарських книг. Однак, згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погоджену заступником голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року та яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року у випадку включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадку їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації складало списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам на підставі по господарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Таким чином, нормативно-правовими актами, чинними на момент виникнення спірних правовідносин виникнення, зміна чи припинення права власності не залежало від реєстрації цього права відповідними органами чи установами, а довідки сільських рад та погосподарські книги (витяги з них) були тими документами, на підставі яких встановлювалося право власності. Підтвердженням обґрунтованості такого висновку є також позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладена в абз.29 п.3.1. інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно якого: за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, з метою уніфікації форм таких довідок додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих, затвердженою наказом міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5 було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За правилами ст. ст. 182, 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Згідно п.1 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» № 10-1387/0/4-12 від 27 вересня 2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права вланості , якщо це право оспорюється або не визнається. Відтак , суд вважає доведеним той факт , що на час виникнення правовідносин, позивач в встановлений законом спосіб отримав право безстрокового користування наданої йому земельною ділянкою, після виготовлення технічної документації провів індивідуальне житлового будинку, зареєстрований в посгосподарскій книзі як голова домоволодіння, іншого житла немає тому має передбачені законодаством підстави для визнання вправа власності. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню, так як це є належним способом захисту прав позивача, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та установ. Судові витрати. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved