Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.02.2000 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна задоволені. Проведений розподіл будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , встановлений порядок користування земельною ділянкою. 16 червня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому зазначила, що 02.06.2020 року вона звернулась до Управління реєстраційних повноважень ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради з метою реєстрації права власності на спадкове майно, але їй було відмовлено з посиланням на відсутність у рішенні Краматорського міського суду від 07.02.2020 року словосполучення «Виділити [PERSON] визнавши за нею право власності в порядку спадкування на наступне майно». Аналогічний недолік має рішення і в частині задоволення позовних вимог [PERSON] . Зазначені недоліки судового рішення не дозволяють [PERSON] зареєструвати право власності в установленому законом порядку, що змушує звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просить ухвалити додаткове рішення, усунувши зазначені недоліки. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи [PERSON] , вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі слід відмовити з наступних підстав. Так, частиною 1 ст. 270 ЦПК України визначені випадки ухвалення додаткового рішення судом, що ухвалив рішення, за заявою учасників справи чи з власної ініціативи, перелік яких є вичерпним. Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. При цьому згідно із ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 Постанови № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 лютого 2000 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Проведено розподіл будинку [ADDRESS] . Виділено [PERSON] на 1/3 частку спірного будинку, [PERSON] виділено на 2/3 частки будинку. Зобов`язано сторони виконати дії щодо здійснення даного поділу. Встановлено порядок користування земельною. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] просила здійснити поділ будинку [ADDRESS] в натурі, виділив їй 1/3 частину будинку з господарськими будовами. Також, згідно уточнених позовних вимог, [PERSON] просила встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок [ADDRESS] , відповідно до часток у спадковому домоволодінні між нею та [PERSON] . Питання щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, позивачкою [PERSON] не ставилось та, зокрема, взагалі не було предметом судового розгляду, оскільки поданий 18.02.1999 року [PERSON] позов був про розподіл спадкового майна. Отже, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухвалення додаткового рішення по справі можливе лише тоді, коли судом при ухваленні рішення не було ухвалено стосовно заявленої певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, однак по цій позовній вимогі не ухвалено рішення. При ухваленні рішення судом першої інстанції були вирішені всі питання, що містяться в ч.1 ст.270 ЦПК України, а саме: розглянуті всі, з урахуванням уточнених, позовні вимоги, заявлені позивачкою. Враховуючи, що відповідачем у заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено жодної з підстав, зазначених у ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, а також ці підстави не встановлені судом, то суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed