Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі «Позивач», «ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 204 558,84 грн. за договором № IFU0AN00020277 від 20 жовтня 2006 року. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник Позивача зазначив про те, що у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору № IFU0AN00020277 від 20 жовтня 2006 року у [PERSON] станом на час розгляду справи існує заборгованість в загальному розмірі 204 558,84 грн., що включає в себе: 25657,91 грн. заборгованість за кредитом; 55685,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 570,57 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 122644,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Додатково Відповідач вказав на те, що відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2011 року, яким було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль, Відповідачем було передано вказаний автомобіль банку, а тому, на його думку, в повному обсязі виконано зобовязання за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20 жовтня 2006 року. Крім того, Відповідач в судовому засіданні посилався на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Проаналізувавши пояснення Позивача та Відповідача дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 жовтня 2006 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір № IFU0AN00020277 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АКБ «Мрія» поточний рахунок № 26008301004731 на строк з 20.10.2006 р. по 20.10.2011 р. включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 052,00 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 9107,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 958,89 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно з пунктом 3.2 Кредитного договору при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,10% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. А відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Як підтверджується матеріалами справи та не заперечено Відповідачем, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Кредитному договорі № IFU0AN00020277 від 20 жовтня 2006 року надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 37 052,00 грн., що підтверджується Ордером-розпорядженням № 1 від 20 жовтня 2006 року (а.с 9). Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник Позивача в позовній заяві, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, Відповідач не виконував їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 станом на 16.06.2015 р. (а.с. 4-5). Зокрема, як встановлено Судом, Відповідачем протягом періоду з 2006 по червень 2009 років належно виконувалися зобовязання, взяті за Кредитним договором (що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 21-31), проте, починаючи з червня 2009 року у Відповідача утворилася заборгованість за даним договором. В подальшому, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2011 року було звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб автомобіль ВАЗ, модель: 210990-20, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099060035925, реєстраційний номер: АТ 6737АН, що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 20.10.2006 року в розмірі 37278,71 грн. Як зазначили сторони в судовому засіданні, вказане судове рішення набрало законної сили і відповідно до Акту від 14 травня 2013 року [PERSON] передав вищезазначений автомобіль Банку для передання його на реалізацію по ринковій вартості та направлення виручених коштів на погашення заборгованості. При цьому, як зазначив представник Позивача в судовому засіданні та не спростував Відповідач, станом на час розгляду даної цивільної справи вказаний автомобіль не реалізовано. Крім того, як зазначив представник Позивача, посилаючись на наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 станом на 16.06.2015 р. (а.с. 4-5), сума заборгованості в 37278,71 грн., на погашення якої рішенням суду стягнуто звернення на автомобіль, не входить до суми заборгованості за Кредитним договором, яку Позивач просить стягнути за даним позовом. Відповідач вказаної обставини не спростував. При цьому, з метою надання сторонам можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх вимог та заперечень судом в судовому засіданні оголошувалася перерва. Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON]за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 року заборгованість Відповідача становить 204558,84 грн., з яких: 25657,91 грн. заборгованість за кредитом; 55685,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 570,57 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 122644,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь Позивача заборгованості за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 року, в розмірі 204558,84 грн., з яких: 25657,91 грн. заборгованість за кредитом; 55685,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 570,57 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 122644,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Проаналізувавши матеріали справи, положення Кредитного договору, враховуючи вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача простроченого боргу: 25657,91 грн. заборгованості за кредитом; 55685,59 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 570,57 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за Кредитним договором у зазначеному розмірі. Стосовно позовної вимоги про стягнення з Відповідача пені, Суд звертає увагу на наступне. Як випливає зі змісту позовних вимог, Позивач просить стягнути з Відповідача пеню в розмірі 122644,77 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Відповідач в письмових запереченнях посилався на пропуск Позивачем строку звернення до суду. Так, як встановлено Судом з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду 20 липня 2015 року (про що свідчить відповідний реєстраційний напис на першій сторінці позовної заяви). Таким чином, періодом часу, протягом якого з Відповідача підлягає стягненню пеня, становить період з 20.07.2014 року по 20.07.2015 року. В той же час, як випливає зі змісту проведеного Позивачем розрахунку заборгованості Відповідача по пені за кредитом, її розмір обчислювався поза межами вищезазначеного строку тоді, коли розмір пені за кредитом в межах річного строку звернення до суду повинен розраховуватися, починаючи з 20 липня 2014 року. Таким чином, відповідно до положення пункту 4.1 Кредитного договору, розмір пені за останній рік становить 44847,95 грн. (365 днів х 122,87 грн. (пеня за один календарний день = 44847,95 грн.). Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). В судовому засіданні [PERSON] просив зменшити розмір нарахованої Позивачем пені, посилаючись на те, що її розмір значено перевищує розмір основного зобовязання. Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що Відповідачем частково виконувалися зобовязання за Кредитним договором, а також те, що розмір нарахованої пені за кредитом (122644,77 грн.) значно перевищує розмір основного боргу (81914,07 грн.), враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, Суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора та боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки шляхом приведення її розміру до розміру основного боргу за тілом кредиту у 25657,91 грн. Стосовно посилання Відповідача в письмових запереченняз на позов на пропуск Позивачем строку звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, Суд вважає такі посилання безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що банк уже звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості з Відповідача, а також те, що Відповідач продовжував погашати заборгованість за Кредитним договором, в тому числі, і в 2013 році, що свідчить про те, що у спірних правовідносинах строк позовної давності переривався. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, положення Кредитного договору № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 року, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь Позивача заборгованості за кредитним договором № IFU0AN00020277 від 20.10.2006 року в розмірі 107 571,98 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі, враховуючи, в тому числі, висновок суду про наявність підстав для зменшення суми пені. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1075,72 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: partial