Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (ПАТ «ВТБ Банк») було подано до суду позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що 29 травня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53700254055В, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі строком користування до 29 травня 2016 року та сплатою відсотків у розмірі 31% річних. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі і надав відповідачу грошові кошти в розмірі, встановленому кредитним договором. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання відповідно до договору не виконав і станом на 01.12.2014 року його заборгованість за кредитним договором становить 226 037,53 грн., з яких сума основного боргу 86 315,66 грн., заборгованість за відсотками 33 789,21 грн., пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків 96 772,69 грн., три проценти річних, нарахованих за порушення строку повернення кредиту 847,76 грн., три проценти річних, нарахованих за прострочену заборгованість за відсотками 738,68 грн., інфляційні витрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту 3 951,11 грн., інфляційні витрати, нараховані за прострочену заборгованість за відсотками 3 622,42 грн. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі. В судове засідання позивач представника не направив, суду подано письмову заяву, у якій банк просить проводити розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує із зазначених у заяві підстав, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Крім того відповідач подав заяву, у якій просить стосовно вимоги банку про стягнення пені застосувати строк позовної давності один рік. Також відповідач вказує, що нараховані банком відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні за порушення строку повернення кредиту та за прострочену заборгованість по відсотках є подвійною мірою відповідальності. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 29 травня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], [INFO], який зареєстрований [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], було укладено кредитний договір №R53700254055В, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі строком користування до 29 травня 2016 року та сплатою відсотків у розмірі 31 % річних (а.с. 23-31). Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін). Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №52730 від 29.05.2012 року і вказану обставину відповідач визнав (а.с. 32). Однак відповідач [PERSON] в порушення вимог закону та умов договору свої зобовязання за договором не виконав і згідно з розрахунком банку станом на 01.12.2014 року його заборгованість за кредитним договором №R53700254055В від 29.05.2012 року становить: сума основного боргу (неповернута сума кредиту) 86 315,66 грн., заборгованість за відсотками 33 789,21 грн., пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків 96 772,69 грн., три проценти річних, нарахованих за порушення строку повернення кредиту 847,76 грн., три проценти річних, нарахованих за прострочену заборгованість за відсотками 738,68 грн., інфляційні витрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту 3 951,11 грн., інфляційні витрати, нараховані за прострочену заборгованість за відсотками 3 622,42 грн. (а.с. 11-14). Відповідно до п. 5.2.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або в інші строки, передбачені умовами цього договору, тому у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо строків користування кредитом, [PERSON] зобовязаний повністю повернути кредитні кошти. Із заяви [PERSON] від 18.06.2015 року вбачається, що суму основного боргу (неповернута сума кредиту) 86\~315,66 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 33\~789,21 грн. відповідач визнав. Заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимоги банку про стягнення пені суд вважає обґрунтованою, оскільки відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. ПАТ «ВТБ Банк» було подано до суду позов про стягнення заборгованості з [PERSON] 17.02.2015 року, тому пеню слід стягнути за період з 18.02.2014 року по 17.02.2015 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна сума пені за вказаний період становить 65\~234,53 грн.: за 34 період нарахування пеня за 13 днів становить 1\~643,54 грн., за 35-44 періоди згідно з розрахунком (а.с. 14). Тому за кредитним договором №R53700254055В від 29.05.2012 року з відповідача слід стягнути на користь позивача пеню в сумі 65\~234,53 грн. Посилання відповідача на те, що нараховані банком відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні за порушення строку повернення кредиту та за прострочену заборгованість по відсотках є подвійною мірою відповідальності є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Беручи до уваги подібність правової природи ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), передбачена цими статтями відповідальність може застосовуватись незалежно одна від одної. Чинне цивільне законодавство не забороняє визначення сторонами в договорі різних видів забезпечення зобов'язань. При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК) є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання (ст. 625 ЦК). Отже заходи відповідальності за порушення грошового зобовязання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна правова позиція виражена в Постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Таким чином загальна сума заборгованості, яку слід стягнути з [PERSON] на користь позивача становить 194\~499,37 грн. (86 315,66+33 789,21+65\~234,53+847,76+738,68+3 951,11 +3 622,42=194\~499,37), тому позов слід задовольнити частково. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати в сумі 1 944,99 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі статей 258, 526, 530, 549, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial