Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Спочатку позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому, посилаючись на те, що при розгляді цивільної справи за раніше поданим його позовом в апеляційній інстанції було встановлено незаконність відключення відповідачем його садового будинку від електропостачання, у зв'язку з чим судом було визнано незаконним рішення правління СТ «Восход» № 27 від 04.05.10 р. в частині відключення електроенергії на ділянці по [ADDRESS], що належить [PERSON], зазначаючи, що незважаючи на рішення суду керівництво садівничого товариства, не пояснюючи причин, не підключає його садовий будинок до електропостачання, ігноруючи його численні звернення, у зв'язку з чим йому також завдано моральної шкоди, яка виразилась неможливістю вести нормальний спосіб життя на дачі, просив суд зобов'язати відповідача підключити його садовий будинок, розташований на земельних ділянках [ADDRESS] у СТ «Восход» до електропостачання, стягнути з СТ «Восход» 8000,00 на відшкодування моральної шкоди. Потім, після даних в судовому засіданні пояснень представника відповідача стосовно того, що [PERSON] було відключено від електропостачання на підставі інших рішень товариства, позивач звернувся ще з одним позовом, в якому він, вказуючи на незаконність рішення правління № 31 від 21.08.10 р., яке не відповідало діючому на той момент статуту товариства, та рішення № 32 від 09.10.10 р., яке не конкретизувало боржників, просив суд визнати незаконним та скасувати зазначені рішення правління товариства, визнати протиправними дії відповідача по відключенню його садового будинку від електропостачання. Ухвалою Станично-Луганського районного суду Луганської області від 21 серпня 2013 року зазначені позови були об'єднанні в одне провадження, оскільки вони мали спільну правову природу відносин, що виникли між одними й тими ж сторонами. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги в повному обсязі підтримали, наполягали на їх задоволенні. Вказували на незаконність дій особисто голови товариства, яка не приймала заяв від позивача, також стверджували, що позивача відключено на підставі рішення правління СТ «Восход» № 27 від 04.05.10 р., крім того вважали незаконними рішення правління СТ «Восход» № 31 від 21.08.10 р. та № 32 від 09.10.10 р., доказували факт відключення будинку позивача від електропостачання саме 03 жовтня 2010 року. Представник відповідача в суді наполягала на тому, що будинок позивача від електроенергії було відключено саме 05 листопада 2010 року на підставі рішення правління товариства № 32 від 09.10.10 р., вже після повторного його попередження про припинення електропостачання, перше попередження було зроблено йому на підставі рішення № 31 від 21.08.10 р., оскільки [PERSON] не сплатив наявну на той час заборгованість із членських внесків. Вважала, що позивач навмисно вводить суд в оману стосовно дати відключення його садового будинку від електрики для того, щоб визнати незаконним рішення правління товариства № 32 від 09 жовтня 2010 року. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає об'єднаний позов позивача таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так із рішення апеляційного суду Луганської області від 06 лютого 2012 року, яким було змінено рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 09 грудня 2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до СТ «Восход» про визнання незаконними рішення правління, рішення зборів уповноважених членів товариства, зобов'язання визначити розмір членських внесків в абсолютній величині, йдеться, що цим рішенням було встановлено незаконність рішення правління № 27 від 04.05.10 р. «Про відключення електроенергії на ділянці по [ADDRESS]» через те, що воно не відповідало діючому на той час статуту товариства. Крім того з цього рішення вбачається, що при розгляді вказаної справи був встановлений факт відключення садового будинку позивача, розташованого на земельних ділянках [ADDRESS] у СТ «Восход» 05 листопада 2010 року саме на підставі рішення правління товариства № 27 від 04 травня 2010 року. Ні про які рішення правління товариства № 31 від 21.08.10 р. та № 32 від 09.10.10 р., з яких лише йдеться про попередження [PERSON] про відключення його садового будинку, тоді не йшлось, про них ніхто на протязі розгляду справи, ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не згадував. За таких обставин, виходячи із наведеної вище норми закону, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання відповідача підключити його садовий будинок до електропостачання, оскільки судом дійсно встановлений факт відмови правління товариства під різними приводами підключити будинок позивача на підставі того, що його будинок було відключено згідно незаконного рішення правління товариства. Що стосується інших вимог позивача, то суд вважає необхідним зазначити таке. Суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між ним та відповідачем, які на той час регулювались статутом товариства та Законом України «Про об'єднання громадян», не передбачають можливості її відшкодування у випадку порушення прав садовода товариством За таких обставин, вказана вимога [PERSON] є необґрунтованою, а тому її слід залишити без задоволення. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішень правління товариства № 31 від 21 серпня 2010 року та № 32 від 09 жовтня 2010 року, оформлені відповідними протоколами правління товариства, через те, що ці рішення стосуються не тільки позивача, а й інших членів товариства. Крім того цими рішеннями було оформлено тільки попередження позивача про відключення його садового будинку, а не прийнято саме рішення про відключення його будинку. З цих же підстав суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що садовий будинок позивача був відключений не на підставі рішення правління товариства № 27 від 04.05.10 р., а на підставі рішення № 32 від 10 жовтня 2010 року за несплату заборгованості із членських внесків - після повторного попередження про припинення електрики згідно рішення правління № 31 від 21 серпня 2010 року. Не підлягає задоволенню й вимога про визнання незаконними дій відповідача по відключенню від електропостачання будинку позивача з огляду на наступне. Відповідно до вимог статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі судом. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться частині другій статті 16 Цивільного кодексу України. Таким чином, власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права чи інтересу. Частіше за все спосіб порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Діючим на момент виникнення відносин між позивачем та відповідачем Законом України «Про об'єднання громадян» не передбачено такого способу захисту порушених прав як визнання дій конкретного об'єднання громадян незаконними. За таких обставин вказана вимога позивача не заснована на вимогах закону, а тому її слід відхилити. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом позивачу задоволену позовну вимогу за його першим позовом, який є немайновим, тому на його корить з відповідача слід стягнути половину судового збору, який ним було сплачено при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи також те, що позивачем при зверненні з першим позовом було оплачено судовим збором окремо майнову вимогу, хоча такої вимоги в позові немає, цей судовий збір на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір» йому слід повернути. На підставі викладеного,

Outcome: partial