Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом, в якому вказало, що за договором від 25.09.2008 р. [PERSON] був наданий кредит в сумі 100000 доларів США. В забезпечення виконання обов'язків [PERSON] по поверненню кредиту був укладений договір іпотеки - житлового будинку [ADDRESS] який належить [PERSON] [PERSON] зобов'язання за договором не виконував, кредит не повертав, а [INFO]. він помер. За повідомленням нотаріальної контори після смерті [PERSON] ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини. У вказаному іпотечному будинку зареєстровані дружина померлого [PERSON] та син - [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до нотаріальної контори з заявою про вимоги кредитора, тому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] зобов'язати відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції України зареєструвати за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вказаний житловий будинок. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, вказавши, що нею з померлим чоловіком [PERSON] дійсно був придбаний будинок [ADDRESS], при цьому позивачу було достеменно відомо, що в будинку разом з ними проживав також їх син [PERSON]. Крім того, її згода на укладення чоловіком кредитного та іпотечного договорів повинна бути нотаріально посвідчена відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що судом повинно бути досліджено, чи було укладено договір при її згоді як дружини, оскільки вона має підстави вважати, що згода підписана не нею, та має намір оскаржити дійсність договору іпотеки як такого, що укладений без її згоди. Просить визнати недійсним договір іпотеки № 131/08-ІЗЛ/055 від 25.09.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Борисенком С.М. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, заперечує проти задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, відзиву на позов не надали. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 25 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/055, відповідно до умов якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 100000 доларів США зі сплатою 15% річних та комісій з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24 квітня 2018 року (том 1 а.с. 8-11 - копія договору з додатками). В забезпечення виконання обов'язків [PERSON] по поверненню кредиту між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 131/08-ІЗЛ/055, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] (том 1 а.с.13-14 - копія договору іпотеки). 25 вересня 2008 року [PERSON] надано згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору іпотеки майна, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської облсті Борисенком С.М. (том 1 а.с. 177,178 - копії заяв) [INFO] р. [PERSON] помер (том 1 а.с.26 - копія свідоцтва). 06 серпня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до нотаріуса з вимогою кредитора (том 1 а.с.27 - копія заяви). Однак з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, що встановлено ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2013 р. (том 1 а.с. 31), згідно довідки голови квартального комітету № 2 Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за однією адресою з [PERSON] проживала його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої цієї статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічні правові висновки містяться постановах Верховного Суду України по справах №761/32495/15-ц від 13 вересня 2017 р., № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 р., № 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року. Так, при вирішенні справи суд встановлює наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Згідно п. 1.1. іпотечного договору від 25.09.2008 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], сторони погодили, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/055 від 25 вересня 2008 р. житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS], який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору про право забудови від 18.07.1990 р. Статтею 4 іпотечного договору погоджено, що у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основоного зобов'язання іпотеко держатель має право задовільнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань і порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотеко держателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 закону України «про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Таким чином, судом взято до уваги умови іпотечного договору про прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність у рахунок виконання основного зобов'язання за згодою іпотекодавця. Цим же пунктом передбачено також, що зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса; встановлено наявність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правова підстава для реєстрації права власності іпотекодержателя Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, тому не знаходить правових підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Що стосується заявлених вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, то відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Так, на обґрунтування свого позову представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки існують сумніви у справжності тексту на договорі виконані відповідачкою та її згоди на кредит, посвідченої нотаріусом. Ухвалою суду від 05 січня 2016 року призначено почеркознавчу експертизу (том 1 а.с. 134). На виконання ухвали судом було проведено ряд процесуальних дій по витребовуванню письмових матеріалів, однак експертиза так і не була проведена в зв'язку з відсутністю необхідних для експерта письмових даних (том 1 а.с.136, 139-140). Ні відповідачем, ні її представником станом на дату розгляду справи не додано належних та допустимих доказів того, чому з 05 січня 2016 року (дата винесення ухвали) станом на 02.06.2017 р. (дата передання справи судді Ніколенко Д.М.) вказана експертиза так і не була проведена, та які зміни відбулися з моменту винесення ухвали суду від 05.01.2016 р. (знайшлися вільні зразки підпису та почерку [PERSON], тощо), що дають підстави вважати доцільним продовження строків розгляду справи (справа надійшла до суду 19.12.2014 р.). Таким чином, оскільки на обґрунтування поданого відповідачкою зустрічного позову, нею та її представником не надано жодних доказів на їх підтвердження, а цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд трактує дії відповідача та її представника як такі, що призводять до затягування строків розгляду справи, та аналізуючи наявні на дату розгляду справи письмові докази, не знаходить правових підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed