Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за договором №IFIWGА00000281 від 04.02.2008р. в сумі 382834,75 грн., виселення та понесених судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, натомість від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Відтак виходячи з того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №IFIWGА00000281 від 04.02.2008р. (а.с. 20-24) ПриватБанк (надалі перейменоване на ПАТ «ПриватБанк») надало [PERSON] грошові кошти в сумі 48800,00 дол. США, із сплатою 12,00% річних з кінцевим терміном повернення до 04.02.2028р. Проте, свої зобов'язання за договором [PERSON] належним чином не виконувала, та станом на 17.02.2014р. її заборгованість становить 44309,58 дол. США, що еквівалентно 382834,75 грн. а саме: 37598,68 дол. США, заборгованість за кредитом; 4092,69 дол. США заборгованості по відсотках; 45,65 дол. США заборгованості по комісії; 435,02 дол. США пені, а також 28,94 дол. США штрафу (фіксована частина) та 2108,60 дол. США штрафу (процентна складова ) (а.с. 8-13). Зазначена обставина нічим не спростована. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - договору №IFIWGА00000281 від 04.02.2008р. Таким чином відповідачем допущено порушення вимог ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору. Судом установлено, що зобов'язання позичальника [PERSON] по вказаному договору забезпечені договором іпотеки від 08.02.2008р, укладеним позивачем з відповідачем. Згідно з умовами даного договору в іпотеку передано нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,85 кв.м., житловою площею 29,5 м.кв., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] 04.04.2003р. по реєстру №Д0549, право власності на яку зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 01.02.2008р. за №17581172 (а.с. 28-35) На момент укладення іпотечного договору (п.33.4 договору) вартість предмету іпотеки сторони визначили в сумі 303000,00 грн. Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до змісту п. 22 договору іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання чи умов договору іпотеки задовольнити свої вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом договору іпотеки також передбачено, що звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки може здійснюється шляхом реалізації на публічних торгах будь-якій особі, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Згідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Суду не представлено належних доказів того, що позивачем були направлені відповідачу вимоги (претензії) про те, що банк вимагає повернути кредит, по якому наявна заборгованість. Так, з копії листа від 10.01.2014р. за №30.1.0.0/2-569 вбачається, що проект такого документу готувався, однак з копії, яка відзнята з оригіналу (або другого примірника) та яка представлена суду вбачається, що оригінал (або другий примірник) не містить підпису уповноваженої особи (а.с.15-16), а також не представлено суду і підтвердження того, що така претензія направлялась відповідачу по справі і вона її отримала, або мала змогу отримати (а.с.17-19). У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, належить виключно позивачеві. Таким чином оцінюючи обставини справи у їх сукупності, оскільки відповідач не виконує основне зобов'язання за договором, забезпеченим іпотекою, не проводять своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування ним, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення. Стосовно виселення та зняття з реєстраційного обліку осіб з квартири номер [ADDRESS] то суд вказує наступне. Стороною позивача не представлено суду належних доказів того, що іпотекодержатель звертався до відповідача з заявами про добровільне звільнення житлового будинку. Пункт 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В той же час на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, а тому такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, так як відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом і на думку суду така вимога є передчасною. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 599, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7,33, 35,39,40 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: partial