Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - фермерське господарство « Сагайдацький світанок », відділ Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області, про стягнення збитків відмовлено. Вказане рішення оскаржив позивач [PERSON], у зв'язку з чим матеріали цивільної справи 16 лютого 2015 року направлені до Апеляційного суду Полтавської області / а. с. 176 /. Ухвалою судді cудової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - фермерське господарство « Сагайдацький світанок », відділ Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області, про стягнення збитків повернуто до Шишацького районного суду для ухвалення додаткового рішення, у строк до 26 березня 2015 року / а. с. 178 /. За правилами ч.3 ст.220 ЦПК України, питання ухвалення додаткового рішення вирішується в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Діючи на виконання вимог названої норми Закону, 03 березня 2015 року, поштовим зв'язком, доведено до відому кожного з учасників судового провадження про місце, дату та час розгляду питання про доцільність ухвалення додаткового рішення / а. с. 181 /, однак останні в судове засідання не з'явилися, клопотання про відкладення проведення розгляду даного питання не заявили, що не перешкоджає фактичному розгляду обумовленого питання у відсутність нез'явившихся осіб. Перевіривши матеріали справи в межах питання, яке підлягає розгляду, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до вимог п.1. ч.1 ст.220 ЦПК України, суд може з власної ініціативи винести додаткове рішення у справі, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і дали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду в суді першої інстанції були позовні вимоги фізичної особи - підприємця [PERSON] Однак, в тексті рішення суду зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], як фізичної особи, а не як фізичної особи - підприємця, а від так вимоги останнього залишилися не вирішеними. Зважаючи на допущену помилку у визначенні правового статусу позивача, суд, з огляду на зроблені за результатами розгляду справи висновки, приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову саме фізичної - особи підприємця [PERSON], а не фізичної особи [PERSON], у зв'язку з чим у першому абзаці вступної частини, у першому, сьомому, двадцять першому абзацах мотивувальної частини, першому абзаці резолютивної частини рішення замість словосполучення « позивач [PERSON] » слід правильно вважати « фізична особа - підприємець [PERSON] » у всіх відмінках в залежності від тексту речення / а. с. 151 - 153 /. Вказаний висновок суду також стосується змісту вступної та резолютивної частини рішення суду, яке було проголошено в засіданні, в якому закінчився розгляд справи / а. с. 149 /. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed