Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» (далі - позивач) у березні 2020 року звернулося до суду з указаним позовом, який мотивовано тим, що позивач як небанківська фінансова установа надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії №11/1 від 17.10.2014 року, виданої Національним банком України, зокрема в пункті надання фінансових послуг №20060 у с.Боромля Тростянецького району Сумської області (далі - ПНФП № 20060). Касові операції у ПНФП № 20060 виконують як штатні касири фінансової установи, так і касові працівники інших суб`єктів господарювання, що залучаються на підставі договору про надання послуг з надання персоналу. Відповідно до пункту 44 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою НБУ 29.12.2017 за №148 керівник установи/підприємства, залученого на підставі укладеної угоди на надання послуг з надання персоналу, у якій обов`язково зазначається вимога про повну матеріальну відповідальність такого працівника. Між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір про надання послуг з надання персоналу №399-0518 від 01.05.2018 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що персонал (касири), що направляються виконавцем для виконання касових операцій у позивача є працівниками виконавця на підставі укладених з ними трудових договорів. З 02 травня 2018 року на підставі заявки позивача касові операції в пункті в надання фінансових послуг №20060 виконувала працівник [PERSON] - [PERSON] . У пункті надання фінансових послуг №20060 11.03.2019 року директором філії та головним касиром за участі матеріально відповідальної особи [PERSON] була проведена ревізія наявних грошових коштів. Під час проведення інвентаризації була виявлена нестача грошових коштів розмірі 273 817 грн. Відповідач повідомила про привласнення грошових коштів з каси позивача на погашення своїх зобов`язань перед фінансовими установами. Крім того, позивач 05.04.2019 року отримав претензію від 04.04.2019 року [PERSON] , а 08.04.2019 року претензію від 04.04.2019 року [PERSON] , в яких зазначено 7 грошових переказів на суму 31861 грн. та 11 грошових переказів на суму 13950 грн. відповідно, які не були цими особами отримані у зв`язку з їх фактичною видачою у ПНФП 20060. У ході службової перевірки було встановлено, що відповідач 07.03.2019 року без присутності визначених клієнтів здійснила касові операції з видачі грошових переказів 07.03.2019 року, не оформила належним чином заяви про видачу готівки. Виплата позивачем на підставі претензій клієнтів розміру фактично неотриманих ними грошових переказів у зв`язку з неправомірним використанням таких коштів відповідачем призвела до збитків позивача у розмірі 45811,00 грн. Відповідач не відшкодувала завдану нею шкоду позивачу, яка становить 319628,00 грн. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» матеріальну шкоду в розмірі 319628 грн., та судові витрати. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] письмовий відзив на позов не подала. Під час судового розгляду [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснила, що була найманим працівником фізичної особи - підприємця [PERSON] , з яким не зустрічалась ніколи, від його імені з нею спілкувався та вів справи його представник підприємець [PERSON] вказала, що була єдиним касиром у ПНФП № 20060, єдина мала доступ до сейфу. Дійсно у березні 2019 року, замовляючи фіктивне підкріплення каси, привласнила кошти в сумі 273 тис. грн., видачі коштів по програмі не було видно. Розраховувала, що зможе ці кошти швидко повернути. Також по клієнтах [PERSON] та [PERSON] 07.03.2019 оформила фактичну видачу коштів, роздрукувала всі необхідні документи, але суми які були належні до видачі також привласнила. Остання перевірка з боку позивача була проведена у лютому 2019 року. Недостача була виявлена представником її роботодавця [PERSON] за два дні до офіційної перевірки представників позивача, який повідомив про недостачу позивачу. Вже 11 березня 2019 року зранку у присутності представника служби безпеки, директора філії, головного касира, були перераховані фактична сума коштів у касі та за обліковими даними визначена недостача, вона підписала Акти складені за наслідками ревізії, залишок був переданий новому касиру. [PERSON] вказала, що була звільнена [PERSON] . За заявою позивача порушено кримінальне провадження. [PERSON] добровільно сплатила позивачу у травні 2019 року на відшкодування завданої шкоди 1000 грн., через відсутність коштів решту шкоди відшкодувати на цей час не має можливості. Стислий виклад позиції третьої особи Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвокат Самохін А.М. під час судового розгляду заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у сфері надання фінансових послуг використанні договору аутстафу є незаконним, оскільки операційний ризик таким чином перекладається позивачем на партнерів. На думку адвоката Самохіна А.М. якщо позивач передавав матеріальні цінності відповідачу і не здійснював належного контролю за їх збереженням, то саме позивач несе ризики неналежного оформлення операцій. Позивач не довів належними доказами заподіяння йому збитків, не довів, що привласнення відповідачем коштів здійснювалось в робочий час. Представник Самохін А.М. заперечив проти задоволення позову у цій справі з метою недопущення установлення преюдиційних фактів, які б були підставою для звернення позивача з такими вимогами до [PERSON] . За змістом письмових пояснень та під час судового розгляду представник Самохін А.М. пояснив, що 01.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання послуг з надання персоналу №399-1518. До укладення такого договору відповідач [PERSON] була штатним працівником позивача. Уклавши з третьою особою у цій справі договір про надання послуг з надання персоналу, позивач фактично переклав ризик заподіяння шкоди діями персоналу на фізичну особу-підприємця [PERSON] . Без повідомлення та участі фізичної особи-підприємця [PERSON] фахівцем з безпеки відділу безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» Поддубовим М.І. на підставі наказу №255 від 11.03.2019 року проведена ревізія наявних грошових коштів в ПНФП №20060, під час проведення якої виявлена нестача грошових коштів в розмірі 273817,00 грн., про що складено акт про результати інвентаризації наявних коштів №2 від 11.03.2019 року. Долучений Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» до матеріалів справи акт №20 про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей від 11.03.2019 року на думку адвоката Самохіна А.М. саме під час проведеної 11.03.2019 року ревізії наявних грошових коштів в ПНФП №20060 не складався. Позивач звертався до господарського суду Сумської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] з вимогами про стягнення 319628 грн. за договором про надання послуг з надання персоналу №399-1518 від 01.05.2018 року. Рішенням господарського суду Сумської області від 07.10.2019 року у справі № 920/544/19, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року залишено без змін, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» відмовлено. До матеріалів господарської справи №920/544/19 не долучався акт №20 про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей від 11.03.2019 року, який на погляд представника третьої особи був створений після вже після відмови 17.03.2020 року Верховного Суду у відкритті касаційного провадження з метою приховати факт порушення позивачем пункту 46 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та пункту 5.6.8 Положення про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті у пунктах надання фінансових послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» (редакція №6.0), затверджена наказом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» №969 від 21.11.2018 (діюча редакція станом на 11.03.2019). Між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] не укладався письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність на виконання вимог пункту 3.10 Договору про надання послуг з надання персоналу №399-1518, укладеного 01.05.2018 року. Між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з надання персоналу №399-1518. У зв`язку з укладанням 07.07.2019 року додаткової угоди, та з 07.07.2019 року припинились всі зобов`язання сторін за договором про надання послуг з надання персоналу №399-1518 від 01.05.2018 року. При цьому, укладаючи додаткову угоду сторони засвідчили той факт, що на момент її підписання сторони взаємних фінансових претензій не мають. Всі взаєморозрахунки між сторонами виконані в повному обсязі. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 02.06.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.06.2020 року було залучено [PERSON] третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Представником третьої особи 01.07.2020 до суду надіслано письмові пояснення та письмові докази. Представник позивача [PERSON] під час підготовчого судового засідання усно заявив, що зменшує розмір позовних вимог до 318628 грн., ураховуючи добровільно сплачену відповідачем суму коштів у розмірі 1000 грн. Ухвалою суду 09.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, відмовлено на підставі частини 4 статті 206 ЦПК України у прийнятті визнання позову відповідачем, витребувано додаткові письмові докази. За заявами представників позивача та заявою представника третьої особи судом ухвалами суду від 02.06.2020, 18.06.2020, 22.07.2020, 03.08.2020 року вирішено здійснювати засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 06.08.2020 до ухвали суду від 18.06.2020 внесено виправлення. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали Договір про надання послуг з надання персоналу №399-0518 від 01.05.2018 року, за умовами якого фізична особа-підприємець [PERSON] як виконавець зобов`язується надати в розпорядження позивача (замовника) власний персонал - касирів/старших касирів, для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг позивача (а.с.50-54). Замовник та персонал виконавця у трудових відносинах не перебувають (пункт 1.4 договору №399-0518 від 01.05.2018). Для отримання у власне розпорядження персоналу (касирів) замовник направляє виконавцеві на електрону пошту або іншими засобами зв`язку заявку підписану відповідною посадової особою. Факт підтвердження в прийнятті заявки здійснюється виконавцем шляхом підписання направлення та/або акту прийому - передачі наданих послуг. При направлені касира до замовника виконавець надає йому направлення (форма встановлена в додатку №3 до договору), яке підписується виконавцем (пункти 2.1., 2.2., 2.4. договору №399-0518 від 01.05.2018). Відповідач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 02.05.2018 до 25.03.2019, займаючи посаду касира-операціоніста за основним місцем роботи (а.с.103). Сторони і третя особа визнали, що з 02 травня 2018 року на підставі заявки позивача касові операції у пункті надання фінансових послуг №20060 виконувала відповідач [PERSON] як працівник [PERSON] . Пунктом 3.1 Договору №399-0518 від 01.05.2018 передбачено, що персонал (касири), які направляються відповідачем для виконання касових операцій у позивача є працівниками відповідача, на підставі укладених з ними трудових договорів. Згідно з пунктом 3.11 Договору №399-0518 від 01.05.2018 замовник має право вимагати від виконавця повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику, майну замовника (його працівників/клієнтів), у тому числі майнової шкоди через недотримання законодавства України (касової дисципліни, законодавства з питань фінансового моніторингу та інше), окрім штрафів органів ДФС та/або НБУ. Для встановлення факту та розміру шкоди замовник запрошує представників виконавця (або надає копії підтверджуючих документів), проте їх неявка не перешкоджає документальному оформленню замовником завданої йому шкоди. У разі нанесення персоналом (касиром) виконавця шкоди замовнику або його майну, замовник має право звернутися до виконавця з вимогою про відшкодування завданої шкоди, а виконавець зобов`язаний цю шкоду відшкодувати (пункт 5.3 договору №399-0518 від 01.05.2018). На підставі Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань судом установлено, що 07 березня 2019 року до Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про те, що шляхом вільного доступу вчинено крадіжку грошових коштів з каси відділення «Нової Пошти», розташованого за адресою: вул.Леніна, 1а у с.Боромля Тростянецького району Сумської області, сума збитків установлюється. На підставі указаного повідомлення Слідчим відділенням указаного територіального органу Національної поліції 11.03.2019 було розпочато кримінальне провадження № 12019200270000077 з попередньою кваліфікацією - частина 1 статті 185 КК України (а.с.146). Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, будь-якій особі повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженню не вручено (а.с.145). Після подання 07.03.2019 повідомлення про кримінальне правопорушення, фахівцем з безпеки відділу безпеки позивача [PERSON] на підставі наказу №255 11.03.2019 в ПНФП №20060 була проведена ревізія наявних грошових коштів, під час проведення якої була виявлена нестача грошових коштів в розмірі 273817 грн., що ж різницею коштів за обліковими даними в сумі 299119 грн. та фактично наявної суми 25302 грн. і підтверджується Актом про результати інвентаризації наявних коштів №2 від 11.03.2019, який був підписаний матеріально-відповідальною особою - касиром [PERSON] (а.с.101-102). Також відповідно до Акту № 20 про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей, що зберігається в касі ПНФП № 20060 від 11.03.2019 року, достовірність якого оспорюється третьою особою у цій справі, Комісія у складі Директора філії № 13 [PERSON] та Головного касира [PERSON] установила підсумок фактично наявних на 10 год 02 хв. 11.03.2019 року грошових коштів 26674,46 грн., за обліковими даними 300491,46 грн., нестача 273817 грн. (а.с.10). В письмових поясненнях від 11.03.2019 відповідач повідомила про привласнення грошових коштів з каси позивача з метою погашення своїх зобов`язань перед фінансовими установами. [PERSON] визнала привласнення коштів в сумі 273817 грн. (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] 04.04.2019 року подали до позивача претензії, за змістом яких повідомили про те, що звертались до відділення № 1 с.Боромля для отримання грошових переказів в сумі 13950 грн. та 31861 грн. відповідно, але їм було відмовлено через те, що перекази вже було видано. У претензіях [PERSON] та [PERSON] заперечили факт отримання указаних сум переказів (а.с.14, 15). За даними реєстру операцій у ПНФП № 20060 за 07.03.2019, указані [PERSON] та [PERSON] грошові перекази обліковуються виданими 07.03.2019 (а.с.16-18). Відповідно до видаткового касового ордеру від 15.04.2019 року № 757 на підставі службової записки [PERSON] було видано 31861 грн. (а.с.19). [PERSON] 13950 грн. були отримані за видатковим касовим ордером від 16.04.2019 року № 763 (а.с.20). Між позивачем та третьою особою у цій справі 07.07.2019 було укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з надання персоналу №399-0518, згідно з якою сторони дійшли згоди розірвати з 07.07.2019 укладений між ними договір (а.с.100). За змістом пункту 3 указаної угоди сторони зазначили, що на момент підписання угоди взаємних фінансових претензій одна до одної не мають, всі взаєморозрахунки між сторонами виконані у повному обсязі. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.11.2019 року внесено запис № 26290060006003393 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.120-121). Рішенням господарського суду Сумської області від 07.10.2019 року у справі №920/544/19, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року залишено без змін, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення 319628 грн. матеріальної шкоди відмовлено (а.с.105-117). Указані рішення суду у справі №920/544/19 набрали законної сили і у касаційному перегляді указаних рішень ухвалою Верховного Суду від 17.03.2020 року було відмовлено. Після розгляду у порядку господарського судочинства позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення 319628 грн. матеріальної шкоди у справі №920/544/19, позивач у березні 2020 року звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення на підставі статті 1166 ЦК України цієї ж суми матеріальної шкоди. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Як установлено судом на час виявлення позивачем 11.03.2019 спірної суми матеріальної шкоди позивач перебував у договірних відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а відповідач, у свою чергу, перебувала у трудових відносинах з останнім. [PERSON] виконувала касові операції у пункті в надання фінансових послуг №20060, який належить позивачу, на підставі договору №399-0518 від 01.05.2018, укладеного між позивачем та третьою особою у цій справі. Між позивачем та відповідачем станом на березень 2019 року не було укладено ні цивільного-правового, ні трудового договору. Ураховуючи установлені судом факти, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Договір №399-0518 від 01.05.2018, укладений між позивачем та третьою особою у цій справі є договором про надання послуг. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 906 ЦК України). Ураховуючи укладену 07.07.2019 позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , додаткову угоду про розірвання з 07.07.2019 договору про надання послуг з надання персоналу №399-0518 та відсутність взаємних фінансових претензій, спірні правовідносин не є договірними і не регулюються положеннями договору про надання послуг з надання персоналу №399-0518 від 01.05.2018. Установлені судом обставин вказують на те, що між сторонами виникли недоговірні зобов`язання, які регулюються Главою 82 ЦК України, тобто є такими, що виникають не з договорів, а із завдання шкоди. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, указана норма ЦК України визначає, що за загальним правилом шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, за правилами статті 1172 ЦК України, яка є спеціальною нормою, обов`язок відшкодувати шкоду покладається на особу, яка її не завдала. Зокрема, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України). Для покладення на особу відповідальності, яка передбачена статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну або фізичну особу-роботодавця пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює його волю, а юридична або фізична особа реалізує свою цивільну праводієздатність, у тому числі деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридичне сприймаються як дії самої юридичної або фізичної особи. Економічний результат такого підходу полягає в перенесенні ризику збитків, який виникає внаслідок відшкодування шкоди, на юридичну або фізичну особу-роботодавця. оскільки останні, відшкодувавши шкоду, мають ризик економічної неможливості отримання або неповного отримання від працівника, відшкодування власних збитків за зворотною вимогою, яка виникає у нього. Отже, у разі спору відповідачем у таких справах є юридична або фізична особа-роботодавець, а безпосередній заподіювач шкоди притягується як третя особа. Працівник, який завдав шкоду, відповідає перед юридичною або фізичною особою-роботодавцем, якщо мають місце, передбачені статтею 1166 ЦК України, підстави відповідальності. Розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника. Як установлено судом касові операції у період здійснення яких у пункті надання фінансових послуг №20060 виникла спірна сума матеріальної шкоди у виді недостачі готівки в касі та невиплачених грошових переказів [PERSON] та [PERSON] , виконувала працівник фізичної особи-підприємця [PERSON] , тобто відповідач у цій справі [PERSON] , яка перебувала у трудових відносинах з третьою особою у цій справі з 02.05.2018 до 25.03.2019 на посаді касира-операціоніста за основним місцем роботи. За таких обставин, [PERSON] в силу положень статті 1172 ЦК України, яка імперативно встановлює обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником, не є належним відповідачем у цій справі. На переконання суду позивач обґрунтовано звертався до суду з аналогічними у цій справі вимогами до фізичної особи - підприємця [PERSON] у порядку господарського судочинства. Рішення місцевого та апеляційного господарських судів про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення 319628 грн. матеріальної шкоди у справі №920/544/19 були мотивовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» не надано належних та допустимих доказів завдання Товариству шкоди та її розміру, а також вини касира у привласненні коштів, а не з підстав відсутності права позивача вимагати відшкодування шкоди [PERSON] на підставі статті 1172 ЦК України. Відповідно до частини першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, виходячи з приписів статті 51 ЦПК України при пред`явленні позову до неналежного відповідач суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів чи замінити первісного відповідача належним. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Указаний висновок узгоджується з позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39). Таким чином, оскільки у цій справі були відсутні процесуальні підстави, передбачені статтею 51 ЦПК України для заміни неналежного відповідача належним, позов задоволенню не підлягає. Доводи представника позивача стосовно того, що подані ним письмові докази у справі є належними та допустимими, підтверджують і факт завдання позивачу шкоду відповідачем, і її розмір, і що всі обставини [PERSON] визнала і не оспорює, не є підставою для задоволення позову у цій справі з огляду на приписи статті 1172 ЦК України. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Оскільки [PERSON] не є належним відповідачем у цій справі, суд не може прийняти її визнання обставин, викладених позивачем у позові, ураховуючи, що належний відповідач [PERSON] їх оспорює, у тому числі посилаючись на неналежність поданих позивачем доказів, які з його участю у статусі відповідача були оцінені господарськими судами у справі №920/544/19 як неналежні. Пояснення [PERSON] у якості відповідача у цій справі не є в силу вимог статті 76 ЦПК України джерелом доказів спірних обставин, які входять до предмету доказування у цій справі. Клопотань про допит [PERSON] як свідка стороною позивача не подавалось і остання такої згоди відповідно до вимог статті 92 ЦПК України не надавала. Позивач не позбавлений права звернутись у порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , у тому числі у кримінальному провадженні №12019200270000077, у межах якого органом досудового розслідування у порядку визначеному КПК України мають бути зібрані належні та допустимі докази (показання свідків, письмові докази, висновки судової економічної експертизи, протоколі слідчих дій тощо) на підтвердження або спростовування обставин, які є умовами відшкодування позивачу спірної матеріальної шкоди. Отже, позов товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» до [PERSON] є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Представник третьої особи Самохін А.М. просив суд стягнути на користь [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. [PERSON] в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав копію договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 05.08.2019 року та додаткової угоди до нього від 30.06.2020 року, ордера на надання правової допомоги адвокатом Самохіним А.М. від 30.06.2020 року, свідоцтва про право Самохіна А.М. на заняття адвокатською діяльністю, Акт здач-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 01 від 30.06.2020, квитанції до прибуткового касового ордера від 30.06.2020 року на суму 5000 грн., детальний опис робіт від 30.06.2020 (а.с.59-62). Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат та доводів про їх неспівмірність зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову стороною позивача не заявлено. За таких обставин, оскільки позов задоволенню не підлягає, понесені третьою особою у цій справі витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved