Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1 Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 30000,00 грн., три проценти річних в сумі 1247,67 грн., інфляційні витрати в сумі 18000,00 грн., та судовий збір в сумі 768,40 грн. 1.2 В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 квітня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого він позичів відповідачу грошові кошти у сумі 30000 грн. з умовою повернення їх протягом шести місяців, тобто до 04 жовтня 2017 року. На підтвердження правочину боржником у той же день було складено відповідну розписку. Після спливу строку, зазначеного в розписці, а саме у жовтні 2017 року, січні та квітні 2018 року він звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, на що останнім було повідомлено, що борг ним визнається, але коштів на даний час у нього не має. 05 лютого 2019 року, з метою врегулювання спору, ним було надіслано відповідачу претензію стосовно повернення боргу протягом п`яти робочих днів з моменту отримання претензії. Відповідач претензію отримав 07 лютого 2019 року, натомість до цього часу відповідач жодної копійки не повернув. За розпискою сума інфляції складає 18000,00 грн. на 01 вересня 2017 року. Зазначає, що відповідач повинен йому сплатити і 3% річних за період з 05 жовтня 2017 року по 22 лютого 2019 року в розмірі 1247,67 грн. 1.3 Представник позивача надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримує, просить їх задовольнити, та розглядати справу без її участі та без участі позивача. Не заперечує проти винесення заочного рішення. 1.4 Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання. 2.1 Сторонами по справі та представником позивача жодних заяв та клопотань не заявлялося. Інші процесуальні дії у справі. 3.1 Ухвалою судді від 13 березня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08-10 год. 01 квітня 2019 року. 3.1 Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року через неявку відповідача судове засідання відкладено на 10-00 год. 17 квітня 2019 року. 3.3 Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року через неявку відповідача судове засідання відкладено на 08-10 год. 13 травня 2019 року. 3.4 Ухвалою суду від 13 травня 2019 року за письмовою заявою відповідача судове засідання відкладено на 15-00 год. 22 травня 2019 року. 3.5 Ухвалою суду від 22 травня 2019 року за письмовою заявою відповідача судове засідання відкладено на 10-00 год. 10 червня 2019 року. Фактичні обставини, встановлені судом. 4.1 Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 4.2 Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2017 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 грн., які зобов`язався повернути протягом шести місяців, в зв`язку з інфляцією сума складає 48000 грн. на 01 вересня 2017 року + 750 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] від 04 липня 2017 року (а.с.25). 4.3 Позивач [PERSON] 05 лютого 2019 року звернувся до [PERSON] з претензією щодо повернення грошових коштів за договором позики від 04 липня 2017 року. Мотивована оцінка кожних аргументів, наведених учасниками справи. 5.1 Отже, в судовому засіданні підтвердилась обставина, на яку посилається позивач, а саме що 04 липня 2019 року [PERSON] брав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 грн. 5.2. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що інфляційні втрати за договором позики складають 18000,00 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, оскільки позивач не просить суд стягнути суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання, а просить стягнути суму інфляції в межах строку договору позики, суд не вбачає підстав для стягнення інфляційних втрат, заявлених позивачем. 5.3 Розмір трьох відсотків річних за період з 05 жовтня 2017 року по 22 лютого 2019 року включно (506 дні) складає: (30000,00 грн. х 3% ):100%:365х506 = 1249,82 грн. Натомість, позивач просить стягнути 3% річних за період з 05 жовтня 2017 року по 22 лютого 2019 року в розмірі 1247,67 грн., що є його правом відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України та передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. 5.4 Отже, позивач фактично визнав, що в договорі позики (в розписці) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українивідсотки не зазначені. 5.5 Позовні вимоги щодо стягнення суми у розмірі 750 грн. позивач не заявляє, що є його правом, тому суд відповідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України дані вимоги не розглядає. Норми права, які застосував суд. 6.1 У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 6.2 Cтаттею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання повинно виконуватися в гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. 6.3 Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Висновок суду. 7.1 Таким чином, на підставі викладеного, та враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, та з урахуванням того, що позивач не просить суд стягнути суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання, а просить стягнути суму інфляції в межах строку договору позики, що не передбачено Цивільним Кодексом України, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 04 липня 2017 року в розмірі 30000,00 грн., 3% річних в сумі 1247,67 грн., в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат слід відмовити. Судові витрати. 8.1 Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 487,55 грн.

Outcome: partial