Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в в сумі 174 675 (сто сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 75 копійок. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року змінено, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення у наступній редакції: «стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 174 675 грн. 75 коп., в тому числі 85533 грн. 44 коп., сплачені 19.02.2018 року по квитанції №0.0.968510705.1, та 89142 грн. 31 коп, сплачені 16.02.2018 року по квитанції №0.0.965427442.1.». 30 квітня 2020 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат. Заяву жодним чином не мотивувала, спосіб розподілу судових витрат, їх склад та розмір позивачка не зазначила. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд ухвалив розглядати заяву [PERSON] без виклику учасників справи. Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать наступні витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 135 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно із вимогами ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29 листопада 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі міста Дніпра, про стягнення безпідставно отриманих коштів. До позовної заяви нею долучено квитанцію № 0.0.1198230399.1 від 28 листопада 2018 року про сплату судового збору у розмірі 1746 гривень 76 копійок, а також попередній орієнтовний розрахунок розміру судових витрат, у якому зазначено, що до складу судових витрат, що очікуються позивачкою, входить судовий збір у розмірі 1746 гривень 76 копійок за подання позову та вартість послуг правової допомоги у розмірі 11 968 гривень (а.с.1-7, 41). 16 березня 2020 року до суду надійшла заява позивачки про повернення їй судового збору у розмірі 1746 гривень 76 копійок, який сплачений нею при поданні позову до суду. Ця заява, згідно із матеріалами справи, не вирішена та не передана у порядку, встановленому законом, для розгляду відповідному судді. Позивачкою, на підтвердження факту понесення нею витрат на правову допомогу, жодного доказу, ні разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, ні раніше, при розгляді справи по суті, суду не надано. Враховуючи, що позивачкою не було надано суду відповідні докази про понесені нею судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу до винесення рішення по суті, а також ці докази не були нею надані у п`ятиденний строк після ухвалення рішення, в цій частині її заява про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат задоволенню не підлягає. В цей же час, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Внаслідок того, що позовна заява подана одночасно із доказом сплати судового збору, а рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду питання розподілу судових витрат позивачки у вигляді сплати судового збору не вирішено, в цій частині заяви [PERSON] підлягає задоволенню. Так, беручи до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] були задоволенні у повному обсязі, а сума сплаченого позивачкою судового збору складала 1% від ціни позову, спір виник з приводу неповернення позивачці сплаченої нею суми виконавчого збору, як безпідставно збережених і отриманих коштів, судовий збір підлягає стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, як відповідача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial