Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON] банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] Маряна Мирослаовивча, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6073566 від 30 січня 2008 року та договором поруки № 6087986 від 30 січня 2008 року. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 6073566, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 50000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти, за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 28 січня 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором було укладено договір поруки між банком та [PERSON] № 6087986 від 30 січня 2008 року, згідно якого останній поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором. Свої зобов'язання позичальник належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В позовних вимогах просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 6073566 від 30 січня 2008 року та судові витрати пов'язані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду поступила заяву про розгляд справи у відсутності представника та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч.1ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до п. 2 ч.1ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановленихстаттею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито ще 14 січня 2016 року, тобто більше року тому, з часу якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] вживали заходи для затягування розгляду справи, а саме: поданням апеляційних скарг на ухвалу про відкриття провадження у справі, мотивуючи тим, що справа не підсудна Бориславському міському суду Львівської області. Ухвалами суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області дані апеляційні скарги залишались без руху, з наданням апелянтам на усунення недоліків, які в свою чергу їх не усували. Ухвалами суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області, у звязку з невиконанням ухвал про залишення без руху відмовляли у відкритті апеляційного провадження, а цивільну справу повертали до Бориславського міського суду Львівської області. Крім цього Ухвалами суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області відмовляли у відкритті апеляційного провадження з мотивів, що апелянти вже скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження судових рішень, раніше звертались в суд з апеляційною скаргою на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 14 січня 2016 року. Зловживання відповідачами процесуальними правами призводить до постійних відкладень судових засіданнях та затягування розгляду справи, що в свою чергу призводить до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, оскільки майже усі судові засідання відкладались у звязку з їх неявкою, або справа знімалась з розгляду з подачею апеляційної скарги одного з відповідачів. Окрім цього, у відповідності дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Така позиція відповідачів [PERSON] та [PERSON] в сукупності розцінюється судом як така, що спрямована на затягування розгляду справи, що є порушенням розгляду справи упродовж розумного строку та свідчить про зловживання відповідачами своїми процесуальними правами. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6073566, відповідно до умов якого Позивач зобов'язаний надати Відповідачу кредит у розмірі 50000,00 доларів США, а Відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Згідно п. 1.1. Кредитного договору [PERSON] зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором, відкривши [PERSON] позичковий рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 3.1., 3.2. Кредитного договору [PERSON] зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити висипі за користування кредитом та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені Кредитним договором. Відповідно до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлені п.3.1 ст. 3 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом за період часу моменту видачі кредиту по 27 лютого 2015 року [PERSON] сплачено в повному обсязі, однак після цього періоду [PERSON] повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом станом на 24 вересня 2015 року включно склала 2595,42 доларів США що підтверджується детальним розрахунком заборгованості. [PERSON] також не виконується зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту. Вищевикладене свідчить про настання несприятливої події, передбаченої п.п. 1, 3.5.7 Кредитного договору, а саме: «затримки сплати позичальником частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами Кредитного договору на один календарний місяць». Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. 3.5.8. Кредитного договору у випадку настання зазначеної вище події [PERSON] набуває право вимагати від Відповідача достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами, а Відповідач зобов'язаний виконати таку вимогу Банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із процентами за користування кредитом, в строк не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги. 02 липня 2015 року Позивач направив [PERSON] рекомендованим листом на адресу місця проживання [PERSON] письмову вимогу (вих. № 426 від 26 червня 2015 року) про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Вказана вимога отримана відповідачем 08 липня 2015 року. Таким чином, станом на 24 вересня 2015 року включно заборгованість [PERSON] за сумою кредиту складає 41141,66 доларів США що підтверджується детальним розрахунком заборгованості. Статтею 629 ЦК України встановлено принцип обов'язковості виконання договору його сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є грошова сума, яку боржник має передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання, що встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору встановлює, що у разі порушення Відповідачем 1 зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] перед Банком за кредитним договором станом на 24 вересня 2015 року: -заборгованість [PERSON] за сумою кредиту складає 41141,66 доларів США; -заборгованість [PERSON] за непогашеними відсотками за користування кредитом 2\~595,42 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Перший Український [PERSON] банк» за Кредитним договором № 6073566 від 30 січня 2008 року за сумою кредиту та відсотками користування кредитом станом на 24 вересня 2015 року становить 43 737,08 доларів США. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини позичальника. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору, між Позивачем та [PERSON] 30 січня 2008 року укладено Договір поруки № 6087986. Відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 1.3 цього договору [PERSON] відповідає перед Позивачем за виконання зобов'язань [PERSON] в повному обсязі, [PERSON] відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки. У разі порушення [PERSON] зобов'язань в повному обсязі як [PERSON] і [PERSON] разом, так і від кожного з них окремо відповідно до п. 1.3 Договору поруки. Згідно ст. 2 договору поруки, порукою за цим договором забезпечується виконання наступних зобов'язань боржника перед кредитором, що випливають з кредитного договору, а саме: щомісячно здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах та строки, передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом; у випадках передбачених кредитним договором повернути кредит в повному обсязі достроково на вимогу кредитора в строк не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання такої вимоги; щомісячно в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, сплачувати кредитору проценти за користування кредитом за ставкою 9 % річних, а також сплатити проценти за вказаною ставкою на суму простроченого основного боргу за весь час прострочення; у разі порушення боржником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплатити на користь кредитора пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно частини 2 зазначеної статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідачів тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved