Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 26/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями в с. Тернівка по вул. Центральна (Леніна), 90А Крижопільського району Вінницької області, що належав [PERSON], який помер 20.01.2007 року. Вказала, що з [PERSON] перебувала в шлюбі, який було укладено в 1984 році. У березні 1993 року їхній шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-АМ № 023445. Після розірвання шлюбу змінила прізвище на «Гринишина». Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 листопада 1993 року (справа № 2-249/1993 р.) між ними було поділено спільно придбане майно, у тому числі житловий будинок з господарськими будівлями, який був ними спільно побудований у 1990 році і відносився до групи колгоспного двору. За [PERSON] визнано право власності та виділено в натурі 74/100 житлового будинку № 92 по вул. Леніна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області, до складу якого входять кімнати 3 і 4, кухня - 2, веранда - 5, ґанок «а», підвал під житловим будинком і погосподарські будівлі Літня кухня «Б» з ванною і сараєм, 3/4 частини елементів благоустрою та деяке майно; За [PERSON] визнано право власності та виділено в натурі 26/100 житлового будинку № 92 по вул. Леніна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області, до складу якого входить кімната № 1, погосподарські будівлі гараж «Б», сарай «В» з туалетом, 1/4 частина елементів благоустрою та ще деяке майно. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тульчинським БТІ 02 жовтня 1995 року було зареєстровано за [PERSON] право власності на 26/100 частини житлового будинку в с. Тернівка по вул. Леніна, 92. 20 січня 2007 року [PERSON] помер в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області. Відповідно до довідки Тернівської сільської ради виписки з погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки в с. Тернівка по вул. Леніна, 92, проживали та були зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO] чоловік, [PERSON], [INFO] дружина, [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] син. Рішенням Тернівської сільської ради від 24.05.2012 року № 21 вищевказаному житловому будинку по вул. Леніна в с. Тернівка, було присвоєно та встановлено окремий номер, а саме «90А», який на праві власності належить гр. [PERSON] та її покійному колишньому чоловіку [PERSON]. Згідно довідки від 03.02.2017 року за № 4 КП Тульчинського МБТІ за [PERSON] зареєстровано право власності на 26/100 частки, а за [PERSON] зареєстровано 74/100 частки житлового будинку в с. Тернівка по вул. Центральна (колишня Леніна), 90А на підставі рішення Крижопільського районного суду від 11.11.1993 року. З часу завершення будівництва будинку, тобто з 1990 року, позивач безперервно і відкрито володіє цілим спірним будинком. Після ухвалення рішення суду від 06 листопада 1993 року розподіл будинку в натурі не проводився, так як [PERSON] цього не вимагав і не звертався до виконавчої служби із заявою про примусовий його поділ, а тому вона і далі продовжувала володіти цілим будинком до теперішнього часу. За вказаних обставин позивач володіє часткою будинку, що належала [PERSON], більше десяти років. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила вимоги задовольнити та розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача та співвідповідачі в судове засідання також не зявилися, подавши до суду заяви в яких позов визнали, не заперечували проти задоволення позову на користь позивача та просили провести слухання справи без їх участі. Визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 листопада 1993 року (справа № 2-249/1993 р.) між позивачкою та її колишнім покійним чоловіком [PERSON] було поділено спільно придбане майно, у тому числі житловий будинок з господарськими будівлями, який був ними спільно побудований у 1990 році (а.с. 6). За [PERSON] визнано право власності та виділено в натурі 74/100 житлового будинку № 92 по вул. Леніна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області, до складу якого входять кімнати 3 і 4, кухня - 2, веранда - 5, ґанок «а», підвал під житловим будинком і погосподарські будівлі Літня кухня «Б» з ванною і сараєм, 3/4 частини елементів благоустрою та деяке майно; За [PERSON] визнано право власності та виділено в натурі 26/100 житлового будинку № 92 по вул. Леніна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області, до складу якого входить кімната № 1, погосподарські будівлі гараж «Б», сарай «В» з туалетом, 1/4 частина елементів благоустрою та ще деяке майно. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Тульчинським БТІ 02 жовтня 1995 року було зареєстровано за [PERSON] право власності на 26/100 частини житлового будинку в с. Тернівка по вул. Леніна, 92 (а.с. 12). 20 січня 2007 року [PERSON] помер в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області (а.с. 6). Рішенням Тернівської сільської ради від 24.05.2012 року № 21 вищевказаному житловому будинку по вул. Леніна в с. Тернівка, було присвоєно та встановлено окремий номер, а саме «90А», який на праві власності належить гр. [PERSON] та її покійному колишньому чоловіку [PERSON] (а.с. 8). Проживаючи в [INFO] з 1990 року і по даний час позивач добросовісно заволоділа майном і з того часу вона безперервно володіє нерухомим майном протягом більше 10-ти років. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Відповідно до п.п. 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за\~ набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК, право власності за\~ набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011року «Деякі аспекти набуття права власності на обєкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно. Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Outcome: approved