Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовною заявою, змінивши в наступному її предмет, в якій зазначило, що є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані відповідачі, що створює перешкоди для реалізації Банком права користування та розпорядження квартирою. Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 319, 321 та 391 ЦК України просить усунути перешкоди в користуванні своєю власністю спірною квартирою та виселити з неї відповідачів. В суді представник позивача позов підтримав та дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин, просив, враховуючи неодноразову неявку відповідачів до суду, ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідачі до суду не зявились, причини неявки не повідомили, про дату й час судового засідання сповіщались належним чином, що, враховуючи заяву позивача, дає підставу розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі Служби) просила відмовити в задоволенні позову зазначивши, що квартира [ADDRESS] придбана Банком на прилюдних торгах з реалізації предмета іпотеки з порушенням вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», п.п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, якими передбачено, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, потребує попереднього дозволу органів опіки та піклування, який в даному випадку не надавався. Крім того, матеріали справи не містять даних, які б підтверджували розрахунок Банку за придбане майно, що може свідчити, згідно п. 7.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999, що прилюдні торги не відбулись. Отже, правочин за яким Банк набув спірну квартиру можна вважати недійсним, а враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 1 ст. 224 ЦК України нікчемним. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, встановив наступні обставини: 11.06.2012 в ході прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, належного [PERSON], позивачем придбана квартира [ADDRESS] право власності на яку зареєстроване за Банком (а.с. 6, 7, 25, 26). З правової позиції, викладеної в постановах Верховного суду України від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12 та від 13.02.2013 у справі № 6-174цс12, вбачається, що підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 02.11.1999 № 745/4838. На теперішній час порушень правил проведення торгів не виявлено, прилюдні торги не визнанні недійсними, дії державного виконавця щодо їх підготовки не оскаржувались і протиправними не визнавались, отже у суду відсутні підстави вважати, що прилюдні торги є недійсними. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності, як зазначено в ч. 1 ст. 321 ЦК України, є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, при цьому [PERSON] є малолітньою (а.с. 10). Даний факт, як зазначає позивач і з цим погоджується суд, порушує його право користування та розпорядження майном, що є складовими права власності. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Частина 2 вказаної статті передбачає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З погляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню, що не порушує прав малолітньої дитини, так як діючим законодавством (ст.ст. 132-1, 132-2 ЖК України) передбачене надання жилих приміщень громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Крім того, реєстрація малолітньої дитини за адресою спірної квартири відбулась з порушенням умов договору іпотеки, в п. 2.1.13 якого вказано, що іпотекодавець зобовязується не передавати предмет іпотеки у користування без письмової згоди іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved