Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача у лютому 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачкою-1 має сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого за рішенням Машівського районного суду від 04.07.2012р. стягнуті аліменти в розмірі ј частки всі видів його заробітку. Від шлюбу з відповідачкою-2 має сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого за судовим наказом Машівського районного суду від 19.11.2018р. також стягуються аліменти в розмірі ј частки всіх видів його доходу. Натомість у позивача змінився матеріальний стан, а відтак він вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів. Так, відповідач працює в Машівській ВК (№9) і за 10 місяців 2020 року отримав зарплату в розмірі 63446, 41 грн з яких 40037, 90 грн складають аліменти, тобто позивачу на місяць залишається 2404, 21 грн. Крім цього, він є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , за яку сплачує комунальні платежі в розмірі близько 2000 грн, а тому на його проживання залишається сума, яка є меншою прожиткового мінімуму. Також, у позивача погіршилося здоров`я в результаті травми попереку 2010 р., йому встановлено діагноз: Лівобічна люмбалгія, часткова радикулопатія зліва, а тому він періодично проходить лікування та обстеження. У зв`язку з наведеним позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судових рішень на користь відповідачів-1, 2 на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 1/4 та 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу). Виконавчий лист та судовий наказ визнати такими, що не підлягають до виконання. Відзив на позовну заяву Відповідач-1 направила відзив на позов в якому просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що факт наявності у позивача іншої дитини на утримання якої він сплачує кошти не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім цього, позивач та відповідач-2 проживають разом, що вказує сам позивач, а відтак вважає, що подача відповідачкою-2 заяви про стягнення аліментів з позивача слугувало підставою для зменшення розміру аліментів на її сина, оскільки аліменти на утримання меншої дитини позивача залишаються в його сім`ї. Той факт, що він працює вказує лише на те, що його матеріальне становище з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів тільки покращилось. Разом з тим, проблеми зі здоров`ям не підтверджені належними доказами, оскільки після 2019 року (часу постановки діагнозу) він не звертався для проведення оглядів, хоча вважає це захворювання хронічним. Оскільки позивач працює не є обмежено працездатним, а тому відповідач-1 просить ці обставини щодо його стану здоров`я не враховувати. Водночас звертає увагу, що саме її матеріальний стан погіршився, оскільки в силу віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, освіту, у зв`язку зі дорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку та іншого, а з відвідуванням навчального закладу ці витрати збільшилися. Отже враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей вважає позов не обґрунтованим (а.с. 75-76). Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 22.02.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 66). Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та зазначила, що позивач сплачує аліменти в розмірі Ѕ частки своїх доходів на утримання дітей, а у випадку зменшення цей розмір залишиться в розмірі 1/3 частки на обох дітей, а тому не порушить права відповідачів. Оскільки позивач у 2010 році отримав травму спини в результаті ДТП, а тому на сьогодні потребує лікування. Крім цього, позивач проживає в 1-кімнатній квартирі спільно з дружиною - відповідачем-2, та їхнім сином, а тому платить також комунальні послуги. Просила судовий збір з відповідачів не стягувати. Відповідач-1 проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві та пояснила, що вона одна проживає спільно з трьома дітьми, працює медичною сестрою, також платить за житло, несе витрати на харчування, лікування та оздоровлення сина [PERSON] , зокрема і на його щорічне санаторно-курортне лікування. Зазначила, що син на вихідних їздить до бабусі, матері позивача, яка витрачає на нього кошти, останнім часом купила телефон, але вручив його батько, та дає кошти. Позивач та відповідач-2 в судове засідання не з`явилися, повідомлені про час і місце розгляду справи, відповідач-2 направила заяву по розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі (а.с. 93). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04.07.2012р. з позивача на користь відповідача-1 стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей певного віку, починаючи з 20.06.2012р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19). На виконання вказаного рішення цього ж числа видано виконавчий лист за № 2/1619/225/2012 за яким 18.07.2012р. відкрито виконавче провадження (а.с. 20, 22). З 11 грудня 2015 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою-2 (а.с. 24), від якого мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). За судовим наказом Машівського районного суду від 19.11.2018р. з позивача на користь відповідачки-2 стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2018р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). На виконання вказаного наказу № 2-н/540/63/18 від 05.12.2018р. відкрито виконавче провадження (а.с. 27). З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів № 9405 та № 9397 від 24.11.2020р. вбачається, що з жовтня 2019 року по вересень 2020 року позивач мав заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] - відповідачки-1, на користь [PERSON] - відповідачки-2, заборгованість існувала до травня 2020 року, а з жовтня 2020 року заборгованість відсутня (а.с. 29-30). Позивач надав довідку про доходи № 9 від 28.09.2020р. з якої видно, що він працює молодшим інспектором ВНіБ «Машівської виправної колонії (№9)» та його заробіток з січня по вересень 2020 року склав 63446, 41 грн, за цей період він сплати аліментів в розмірі 40037, 90 грн, а до сплати 21642, 35 грн (а.с. 28). На підтвердження зміну матеріального стану, позивач посилається на те, що він є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 31-34), на утримання якої несе певні витрати, про що надав відповідні квитанції з жовтня 2020 року по січень 2021 року (а.с. 35-46). Для обрахунку середнього розміру витрат на утримання житла судом взято за основу грудень 2020 року, згідно якого витрати на розподіл газу становлять - 136, 79 грн, витрати на світло - 81 грн, витрати на опалення - 1386, 00 грн, витрати на телефон - 62 грн (186/3), що в загальному становить 1665, 79 грн. Згідно медичної картки амбулаторного хворого, направлення та консультативного висновку Полтавської обласної клінічної лікарні № 9376 від 15.10.2019р. позивачу встановлено захворювання попереку, у зв`язку з чим призначено лікування та додаткове обстеження (а.с. 48-56). 08.02.2021р. позивач направлений на МРТ в плановому порядку попереково-крижового відділу хребта (а.с. 56). Згідно довідки виконкому Машівської селищної ради № 399 від 23.03.2021р. відповідач-1 зареєстрована в [ADDRESS] , спільно з сином [PERSON] , 2009 року народження та двома дітьми: [PERSON] та [PERSON] , 2015 року народження (а.с. 86). Мотиви суду У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу (далі СК) України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як на підставу для зменшення розміру аліментів позивач посилається на зміну його матеріального стану, зокрема необхідності оплачувати комунальні послуги за набуте ним житло, а також в результаті погіршення стану здоров`я, оскільки залишок коштів на його проживання є менше прожиткового мінімуму. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже на сьогодні, мінімальний розмір аліментів, які повинен платити позивач на кожну дитину за рішенням суду становить 1197, 50 грн. З довідки про доходи позивача та довідок державного виконавця видно, що у вересні 2020 року заробітна плата позивача становила 6831, 56 грн, з якої вирахувані аліменти, зокрема і заборгованість, а також податок, який в наступному компенсовано. У цьому місяці розмір аліментів становив по 1707, 89 грн на кожну дитину, тобто в підсумку позивачу залишається 3415, 78 грн (6831, 56 - 3415, 78). Отже, доводи позивача про те, що на проживання йому залишається 2404, 21 грн є безпідставними, оскільки ця сума порахована з урахуванням сплати заборгованості по аліментах, яка виникла з вини позивача. Позивач не надав доказів розміру його заробітку на час розгляду справи в суді, але навіть виходячи з даних за вересень 2020 року, сума, що залишалася на його особисте проживання в 1, 6 рази більше прожиткового мінімуму у вересні 2020 році (3415, 78/2128), та більше майже у 1, 5 рази прожиткового мінімуму, який на сьогодні становить 2270 грн, тобто (3415, 78/2270). Посилання позивача на придбання ним майна та необхідності нести витрати на його утримання, навпаки вказує на покращення його матеріального стану, оскільки він забезпечений власним житлом. В той час, його доводи про необхідність утримання цього майна, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки відповідно до ст. 322 ЦК України тягар по утриманню майна несе саме його власник, тобто не тільки позивач, а й будь-який громадянин України який володіє певним майном, зокрема і відповідач-1. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач хоча і надав довідку про те, що він має захворювання, але не надав належним та допустимих доказів, що з 15.10.2019 року він несе значні та постійні витрати на лікування, а з наданих ним медичних карток видно, що після пройденого лікування він до лікарів не звертався. Надане ж ним направлення на МРТ від 08.02.2021р., безпосередньо перед зверненням до суду з позовом, не містить відомостей про його вартість та необхідність подальшого лікування. У свою чергу, відповідач повідомила, що окрім сина [PERSON] , вона утримує ще двох малолітніх дітей 2015 року народження, що підтверджується довідкою про склад її сім`ї, працює медичною сестрою в лікарні. Також як і позивач утримує житло та витрачає кошти на утримання та лікування дітей. Підтвердила, що також отримує аліменти на двох інших дітей, а на сина [PERSON] допомогу надає бабуся дитини - мати позивача. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову до відповідачки-1 необхідно відмовити, оскільки набуття позивачем у власність житла покращило, а не погіршило його майновий стан, а тягар утримання майна не може бути вагою підставою для зменшення витрат на користь дитини. Наявне у нього захворювання не підтверджує понесення ним значних та систематичних витрат на лікування, з 2019 році докази лікування відсутні, а відтак він не довів належними та допустимими доказами ці доводи, а отже не знайшли свого підтвердження доводи про те, що на проживання йому залишається менше прожиткового мінімуму. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову до відповідача-1 необхідно відмовити. Щодо позовних вимог до відповідача-2 суд зазнає наступне. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 05.04.2021р. відповідач [PERSON] направила до суду заяву в якій позов визнала в повному обсязі (а.с. 95). За таких обставин, суд вважає, що оскільки позивач проживає однією сім`єю з відповідачкою-2 з якою спільно виховують та утримують сина [PERSON] , [INFO] , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак дійшов висновку, що позов до відповідачки-2 необхідно задовольнити та зменшити розмір аліментів, які сплачуються позивачем на користь відповідачки-2 на утримання сина з 1/4 на 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), а судовий наказ визнати таким, що не підлягає до виконання з дня набрання рішення суду законної сили. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, з огляду на заяву представника позивача про покладення судових витрат на позивача, враховуючи те, що у вказаній категорії справ відповідачі звільнені від сплати судових витрат, а відтак понесений судовий збір слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial