Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВАТ «КРЕДОБАНК», який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі - Банк або Позивач) та [PERSON] (далі - Позичальник, Боржник або Відповідач-1) 05.12.2008 укладено кредитний договір № 09Ф-051208Р (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - кредит) в сумі 19 933,75 грн., з відсотковою ставкою в розмірі 40,5%, на строк - 36 місяців (до 01.12.2011), для покриття поточних потреб, а позичальник - повернути кредит, сплатити відсотки за його користування та інші платежі у відповідності до умов договору. Згідно до пункту 6.1. Кредитного договору у якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпеченням є, зокрема, Порука. За Договором поруки № 09Ф-051208р/81 від 05.12.2008 на забезпечення виконання зобов'язань перед Банком Поручителем за Кредитним договором виступила [PERSON] (далі - Поручитель або Відповідач-2). Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором (Банком) за виконання Боржником зобов'язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за Кредитним договором Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитним договором передбачено, що кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування суми коштів Позичальнику з позичкового рахунку безпосередньо за цільовим призначенням. Перерахувавши 05.12.2008 згідно Кредитного договору грошові кошти в сумі 19933,75 грн. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до пункту 4.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Всупереч цьому, Позичальник не виконав свої зобов'язання, передбачені Договором, у встановлені строки кредит не повертав, в зв'язку з чим заборгованість по кредиту станом на 10.07.2013 становить 18 617,24 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 24 копійки) - неповернута сума кредит. Відповідно до пункту 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплатити проценти у розмірі 40,5% річних. Згідно з пунктом 3.3. Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти щомісячно. Згідно пункту 6.3. Кредитного договору, Позичальник у випадку неналежного виконання визначених договором умов щодо повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів відповідає перед Банком усім своїм майном. Згідно з пунктом 2.5. Договору поруки Боржник та Поручитель несуть солідарну відповідальність перед Банком. Відповідні письмові листи-вимоги Позичальнику та Поручителю щодо невиконання умов договору були надіслані банком 25.03.2011 за № 27/-1565/11 та № 27/-1565/11. За зверненням Позичальником до Банку з проханням про реструктуризацію заборгованості, згідно листа-повідомлення від 20.12.2012 за № 407/1/2011-1 представником повідомлялось Боржниці щодо стану розгляду її заяви. У зв'язку із відхиленням Банком відповідного клопотання про реструктуризацію заборгованості, представником проінформовано Боржника про суму заборгованості та необхідність погашення боргу, згідно листа-вимоги від 08.02.2013 за № 407/1/2011-2, отриманого Відповідачем-1 під розпис. Позичальником особисто, 12.02.2013 з-за висловлення намагання щомісячного погашення заборгованості частками повторно на Банк складено відповідну заяву. Проте, по зазначеній останній заяві про реструктуризацію заборгованості від ПАТ «Кредобанк» отримано остаточну відповідь від 11.06.2013 про відмову в її задоволенні, у зв'язку із невиконанням Відповідачем-1 жодного із раніше прийнятих попередніх зобов'язань та обіцянок. Позивачем письмово додатково 01.11.2013 повідомлено Позичальника та Поручителя згідно листів-вимог за № 407/1/2011-8 та № 407/1/2011-9 про наявність і розмір заборгованості та щодо сплатити наявної заборгованості. Проте, станом на теперішній час заборгованість перед Банком залишилась несплаченою. Згідно останніх позовних вимог, позивач просив врахувати сплату відповідачем добровільно заборгованості у розмірі 2100 гривен. Так, на погашення заборгованості на рахунок ПАТ «КРЕДОБАНК», згідно квитанції № 8274125 від 21.03.2014 року перераховано 600,00 грн. та згідно квитанції № 9571427 від 01.04.2014 року перераховано 1 500,00 грн., а усього: 2 100,00 грн. В зв'язку з чим, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за основним кредитом у розмірі 18 617,24 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 13 459,41 гривень, а також пеню у розмірі 28 221,37 гривень. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним пункту договору. Вищевказані позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 Договору (40,5 %*2= 81 %). Позивачка вважає, що даний пункт договору підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки він суперечить нормам чинного законодавства, а саме ст. 551 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист справ споживачів». Так, за ст. 18 ЦК України, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно із ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З Кредитного договору вбачається, що сума пені буде складати 81 % від суми заборгованості. В даному випадку сума кредиту становить 19933,75 грн., сума заборгованості - 18617,24 грн., а 81% пені від суми заборгованості може складати 15079,96 грн., тобто набагато більше, а ніж 50% від суми кредиту. Згідно первісної позовної заяви Банку, сума пені за його розрахунками взагалі складає 28221,37 грн. Таким чином, п.5.1 Кредитного договору суперечить вище наведеним нормам цивільного законодавства та містить в собі несправедливу вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, що в порядку ст.ст. 203,215 ЦК України - є підставою для визнання пункту Кредитного договору частково недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив стягнути з відповідачів заборгованість, згідно поданих позовних вимог. Однак він також визнав факт, що відповідачів ще додатково погасили заборгованість у розмірі 1000 гривень. В задоволенні зустрічного позову представник позивача просив відмовити, у зв'язку з тим, що вимоги зустрічного позову є необґрунтованими. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» визнала частково та пояснила, що відповідачка визнає позовні вимоги в частині погашення заборгованості за основним кредитом, а також за відсотками за кредитом. В той же час, позовні вимоги в частині стягнення пені вона не визнає, оскільки пеня нарахована згідно умов договору, що є несправедливими, оскільки пеня перевищує суму основного боргу. В свою чергу, вона просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, а також зменшити розмір нарахованої пені. Відповідачка [PERSON] про розгляд справи неодноразово повідомлялась, однак судові повістки отримати відмовляється, що також підтверджується відповідною відміткою кур'єрської служби доставки. На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК, ч.8 ст. 76 ЦПК України суд вважає, що відповідачка є повідомленою про розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним пункту договору не підлягає задоволенню. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на фактах, які були встановлені судом в судовому засіданні. Так судом встановлено, що між ВАТ «КРЕДОБАНК», який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі - Банк або Позивач) та [PERSON] (далі - Позичальник, Боржник або Відповідач-1) 05.12.2008 укладено кредитний договір № 09Ф-051208Р (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - кредит) в сумі 19 933,75 грн., з відсотковою ставкою в розмірі 40,5%, на строк - 36 місяців (до 01.12.2011), для покриття поточних потреб, а позичальник - повернути кредит, сплатити відсотки за його користування та інші платежі у відповідності до умов договору. Згідно до пункту 6.1. Кредитного договору у якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпеченням є, зокрема, Порука. За Договором поруки № 09Ф-051208р/81 від 05.12.2008 на забезпечення виконання зобов'язань перед Банком Поручителем за Кредитним договором виступила [PERSON] (далі - Поручитель або Відповідач-2). Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором (Банком) за виконання Боржником зобов'язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за Кредитним договором Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитним договором передбачено, що кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування суми коштів Позичальнику з позичкового рахунку безпосередньо за цільовим призначенням. Перерахувавши 05.12.2008 згідно Кредитного договору грошові кошти в сумі 19933,75 грн. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до пункту 4.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Всупереч цьому, Позичальник не виконав свої зобов'язання, передбачені Договором, у встановлені строки кредит не повертав, в зв'язку з чим заборгованість по кредиту станом на 10.07.2013 становить 18 617,24 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 24 копійки) - неповернута сума кредит. Відповідно до пункту 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплатити проценти у розмірі 40,5% річних. Згідно з пунктом 3.3. Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти щомісячно. Згідно пункту 6.3. Кредитного договору, Позичальник у випадку неналежного виконання визначених договором умов щодо повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів відповідає перед Банком усім своїм майном. Згідно з пунктом 2.5. Договору поруки Боржник та Поручитель несуть солідарну відповідальність перед Банком. Відповідні письмові листи-вимоги Позичальнику та Поручителю щодо невиконання умов договору були надіслані банком 25.03.2011 за № 27/-1565/11 та № 27/-1565/11. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась до позивача проханням про реструктуризацію заборгованості, однак позивачем були відхилені пропозиції відповідачки. В останній раз банком 01.11.2013р. повідомлено Позичальника та Поручителя згідно листів-вимог за № 407/1/2011-8 та № 407/1/2011-9 про наявність і розмір заборгованості та щодо сплатити наявної заборгованості. Станом на 11.02.2015р. сума заборгованості за основним кредитом складає у розмірі 18 617,24 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 13 459,41 гривень. (а.с. 137) Судом встановлено, що відповідачкою додатково сплачена суму у розмірі 1000 гривень в якості погашення заборгованості, що підтверджується копією квитанції від 25 квітня 2014р. Таким чином, необхідно зменшити розмір заборгованості за відсотках на 1000 гривень, тому сума заборгованості за відсотках складає 12459 гривень 41 копійок. Суд вважає, що по-перше відсутні підстави для визнання п. 5.1 договору частково недійсним. Так, дійсно згідно п. 5.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 Договору (40,5 %*2= 81 %). Позивачка вважає, що даний пункт договору підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки він суперечить нормам чинного законодавства, а саме ст. 551 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист справ споживачів». Так згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,2, пп. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист справи спожичів» від 12.05.1991р. № 1023 -ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, законодавством необмежений розмір неустойки, а сторони можуть самостійно визначити його розмір та випадки збільшення або зменшення. Відповідачка під час укладення договору ознайомились з його змістом та умовами, що підтвердила шляхом здійснення особистого підпису на договорі. На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання даного пункту договору недійсним або частково недійсним. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки. Таким чином, необхідно стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 18617 гривень 24 копійок, заборгованість по відсотках у розмірі 12459 гривень 41 копійку. В останніх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідачів солідарно неустойку у розмірі 28 221,37 гривень. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, а також той факт, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків банку, у зв'язку з невиконанням умов договору, суд вважає можливим зменшити розмірі пені на 50 відсотків, та стягнути з відповідачів пеню у розмірі 14110 гривень 69 копійок. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 225 гривень 94 копійки з кожного, тобто відповідно до розмірі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial