Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Стисливий виклад позивача, заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом про вселення його до квартири спільного заселення №14 по вулиці Погранічній в місті Миколаєві, а саме на територію де знаходилась належна йому житлова кімната загальною площею 11.3 кв.м.. як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 11 травня 2001 року між ним та [PERSON], він є власником частини квартири спільного заселення, розташованої за адресою: м.Миколаїв, вул. Погранична, 248. Квартира має житлову площу - 11,3 кв.м., загальну площу - 19,4 кв.м. Іншими співвласниками квартири спільного заселення житловою площею 18,4 кв.м., загальною площею 31,5 кв.м є відповідачі у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на те, що в період з 2002 по 2004 рік відповідач у справі [PERSON] здійснив самовільне перепланування в квартирі, в результаті чого між кухнею та належною йому житловою кімнатою а також між належною йому кімнатою та коридором були демонтовані перестінки, самоправно зведена прибудова до квартири зі сторони проспекту Богоявленського, яка зазначена на поверховому плані, виготовленому комунальним підприємством Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 27.10.2005 р. за № 14-6, № 14-7, № 14-8, а також на другому поверховому плані від 18.10.2006 р. В результаті самовільного перепланування квартири № 14, включаючи його частину стала чотирьохповерховою, загальною площею 84,6 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м.. 12.02.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно якої він просив вселити його в самовільно збудовану квартиру спільного заселення №14 по вулиці Погранічній 248 в м. Миколаєві загальною площею 84,6кв.м., житловою 52,1 кв.м., яка має статус самовільно збудованого приміщення, на місце (територію), на який раніше знаходилась належна йому кімната площею 11,3 кв.м. (а.с. 83-86). 30.03.2018 року від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив вселити його у квартиру спільного заселення (комунальну) №14 по вулиці Погранічна 248 в м. Миколаєві загальною площею 19.4 кв.м., житловою 11,3 кв.м., а у випадку встановлення факту її демонтажу, в самовільно збудовану квартиру №14 по вулиці Погранічній в м. Миколаєві загальною площею 84,6 кв.м., житловою 52,1 кв.м. на місце (на територію), на який знаходилась належна йому кімната площею 11,3 кв.м. (а.с. 145). Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності у разі його неявки у судове засідання, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 11, 115). Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзиви не надавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху. Згідно ухвали суду від 27 листопада 2017 року позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами повернуто позивачу. 18.01.2018 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області скасовано ухвалу про повернення позовної заяви та направлено матеріали позовної заяви до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження по справі. 25 січня 2018 року ухвалою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. 09.02.2018 року провадження по справі зупинено до розгляду питання про відвід головуючого по справі. 13.02.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Румянцевої Н.О.. 14 лютого 2018 року провадження по справі поновлено. Ухвалою від 14.02.2018 року витребувано докази згідно клопотання позивача та зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав у [PERSON] кімнату площею 11.3 кв.м в квартирі спільного заселення №14, що знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Чигрина (Погранична) №248 (загальною площею 19.4 кв.м, жилою площею 11,3 кв.м). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3675 (а.с.48). 18 травня 2001 року право власності [PERSON] зареєстровано в бюро технічної інвентаризації (а.с.48 зворот). В наслідок приватизації житлового фонду, 16 липня 2001 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло, за яким останнім в рівних частках належало на праві власності приміщення квартири спільного заселення №14: загальна площа квартири (кімнати) становить 31.5 кв.м, згідно із технічним паспортом площа належної їм кімнати становить 18.4 кв. м. (а.с.94). При цьому, відповідно технічного паспорту, на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, квартира спільного заселення №14 в будинку №248 по вулиці Чигрина в місті Миколаєві складалася з жилих кімнат площею 11.3 кв.м та 18.4 кв.м, а також кухні площею 9.7 кв.м, коридору площею 8.5 кв.м, ванної кімнати площею 2 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м. . У 2005 році Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено роботи з поточної технічної інвентаризації зазначеної квартири спільного заселення та встановлено, що внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири №14, з переплануванням та добудовою житлової прибудови, зазначена квартира стала чотирьохкімнатною загальною площею - 84.6 кв.м та житловою площею 52.2 кв.м. (а.с. 96-97). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна сформованого від 14.02.2018 р. квартири № [ADDRESS] (Чигрина) в місті [PERSON]: Ѕ частки належить [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 348 від 19.07.2012 року; Ѕ частини належить [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.03.2008 р.; квартира спільного заселення № 14 будинку № 248 по вулиці Чигрина (Погранична) в місті [PERSON] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2001 р.. Після самовільної реконструкції квартири №[ADDRESS] кімната житловою площею 11.3 кв.м., що належала [PERSON] фактично відсутня, як відокремлене приміщення. З матеріалів даної цивільної справи та матеріалів інвентарної справи на житловий будинок по вул. Погранична (Чигрина), 248 у м. Миколаєві, дослідженої в судовому засіданні при розгляді даної справи, вбачається, що у 2005 році МБТІ було проведено роботи з поточної технічної інвентаризації квартири спільного заселення №14 по вул. Погранична (Чигрина),248 у м. Миколаєві та встановлено, що внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири №14 зруйновано два перестінка кімнати загальною площею 11,3 кв.м, чим поєднано кімнату з кухнею 14-4 та частиною коридору 14-1. Внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири з переплануванням та добудовою житлової прибудови приміщень №№ 14-6, 14-7, 14-8 квартира №14 стала чотирьохкімнатною загальною площею 84,6 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м. З наявних у матеріалах справи відповідей позивачу, наданих МБТІ також слідує, що перестінки житлової кімнати № 5 площею 11,3 кв.м у квартирі №14 по вул. Погранична (Чигрина), 248 у м. Миколаєві зруйновані, внаслідок чого такої кімнати, яка на праві власності зареєстрована за позивачем фактично не існує. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час такого обєкту нерухомості як кімната площею 11,3 кв.м в квартирі спільного заселення №14 по вул. Погранична (Чигрина) 248 у м. Миколаєві фактично не існує. Вказані обставини та факти встановлені матеріалами справи та зокрема рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року, яке [PERSON] не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 109-111). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, оцінка наданих доказів, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її законних прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказував, що він є власником нерухомого майна квартири №14 загальною площею 19,4 кв.м., якої на даний час не існує, внаслідок самовільно проведеної реконструкції, тому він бажає вселитись на територію де знаходилась квартира. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем до позову не надано жодного належного та допустимого доказу у підтвердження факту перешкоджання йому у користуванні, розпорядженні чи володінні належним йому на праві власності нерухомим майном, зокрема щодо встановлення іншої вхідної двері та відмова у наданні ключів від неї. За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту прав власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( ст. 379, 382 ЦК України). Відповідач не заперечує та визнає факт, що належна йому на праві власності квартира фактично не існує, але обирає такий спосіб захисту, яким не можливо відновити його порушене право, при цьому суд позбавлений можливості, без виходу за межі позовних вимог та зміни підстав та предмету позову, обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача. Враховуючі відсутність обєкту нерухомого майна в натурі, відсутність правових підстав для вселення, недоведеність позивачем фактів, які б свідчили про перешкоджання користуванням належним йому на праві власності нерухомим майном, суд вважає, що позов не ґрунтується на законі і підлягає відмові в задоволенні вимог. Судові витрати позивача на підставі п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України відносяться на його рахунок. На підставі ст. ст. 319, 321, 379, 382, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed