Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що житловий будинок з нижчевказаними господарськими будівлями і спорудами в с.Торговиця, по вул.Середина, 36, Коломийського району належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON] , який на час ліквідації колгоспних дворів проживав у спірному будинку разом із дружиною [PERSON], сином [PERSON] (відповідачами ) та позивачем. Тому кожен з них має (мав) право на 1/4 частину вказаного нерухомого майна. 29.02.2012 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі на 1/4 частину вказаного будинку, яку прийняв позивач, проживаючи в спадковому будинку на час відкриття спадщини. Крім того, батько позивача залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на вказаний будинок видано тільки на імя голови колгоспного двору, майно цього двору належить його членам на праві сумісної власності, і нотаріус не має змоги встановити всіх співвласників вказаного будинку та їх частки в цьому майні. Позивач зазначає, що відповідачі відмовилися від своїх часток в даному колгоспному дворі на користь позивача. Інших спадкоємців, які б претендували на вказану спадщину, немає. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 30.11.2016 року він звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності (а.с. 32). Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали до суду письмові заяви від 23.08.2016 року, справжність підпису на яких засвідчено секретарем Торговицької сільської ради Коломийського району, в яких зазначають, що позовні вимоги визнають, підтверджують, що відмовляються від права власності на спірне нерухоме майно в користь позивача та просять справу розглядати в їхній відсутності (а.с. 33, 34). В звязку з неявкою в судове засідання вищевказаних учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про одруження відповідач [PERSON] була дружиною [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження позивач народився 12.10.1985 року в с.Торговиця Коломийського району Івано-Франківської області. Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5 ). Згідно із заповітом, посвідченим 04.11.2009 року секретарем виконкому Торговицької сільської ради Коломийського району та зареєстрованим в реєстрі за №69/06-01, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], тобто позивачу (а.с.8). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-НМ №215844, виданого 11.12.2005 року виконкомом Торговицької сільської ради, батько позивача [PERSON] помер 29.02.2012 року в с.Торговиця Коломийського району (а.с. 7). Відповідно до довідки №35/02-32/04, виданої 13.03.2013 року Торговицькою сільською радою, [PERSON] належав житловий будинок в с.Торговиця, по вул. Середина, 36, Коломийського району. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до колгоспного двору. На вказану дату в цьому господарстві були зареєстровані [PERSON] - голова двору, [PERSON] дружина та [PERSON], [PERSON]- їхні сини. На час смерті [PERSON] в зазначеному будинку було зареєстроване місце проживання дружини та сина померлого - позивача. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений у виконкомі вказаної сільської ради 04.11.2009 року за реєстровим №69/06-01, не змінювався та не скасовувався (а.с.10). Право власності на вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 18.02.1987 року згідно з рішенням виконкому Коломийської районної ради №27 від 11.02.1987 року, зареєстровано за [PERSON] - головою колгоспного двору (а.с.11). Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого субєктом господарювання [PERSON] 23.08.2016 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 72,0 кв.м. житловою площею 47,1 кв.м., та господарських будівель і споруд: стайні літера Б, сараю літера В, погребу літера Г, сараю літера Д, вбиральні літера У (а.с. 36-39). Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із письмових роз'яснень, наданих державним нотаріусом Другої Коломийської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 16.01.2014 року, вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим [PERSON] як за головою колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а нотаріус не має змоги встановити всіх співвлаників зазначеного житлового будинку та їх частки в цьому майні (а.с.9). Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст.346, 392, 1268 ЦК України, та,

Outcome: approved