Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві (далі - Служба) 22.02.2018 в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відповідно до вимог якого просили суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно обох доньок. Позовні вимоги вмотивовані тим, що родина знаходиться на обліку в Службі, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, оскільки батьки ухилилися від виконання своїх батьківських обов'язків. Батько проживає окремо, мати не виконує своїх обов'язків, стан житла матері та дітей є незадовільним, батьки не приділяють уваги навчанню та вихованню дівчаток. Молодша донька приходить до школи голодною, її зі школи забирає старша сестра, матір загалом забувала забирати молодшу доньку зі школи, яку приводив до дому персонал начального закладу, що були змушені стукати у двері та будити матір, що зловживала алкоголем. У зв'язку із ситуацією, яка склалася у родині неповнолітню [PERSON] було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації №1, де й перебуває по теперішній час. В той час неповнолітня [PERSON] була передана на проживання до батька - [PERSON], однак останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та передав доньку на виховання [PERSON], яка на даний час здійснює всі функції батьків. Враховуючи, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, Служба змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 05.03.2018 було відкрито провадження у названій справі та призначено по ній підготовчий розгляд. 11.05.2018 судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечував та пояснив, що вони із співвідповідачем [PERSON] мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Інша дівчинка не є його донькою, адже відповідачка при реєстрації її народження внесла відомості про батька дитини зі своїх слів. Також [PERSON] пояснив суду, що він давно проживає від них окремо, має власну родину та дітей. Зазначив, що дійсно у зв'язку із виниклими обставинами, йому було передано доньку на виховання, однак наразі вона є дорослою, адаптуватися до його родини, де виховуються сини, доньці було непросто, внаслідок чого вона вирішила проживати разом із своєю хрещеною [PERSON], яка піклується про неї. Проти задоволення позовних вимог Служби відповідач [PERSON] не заперечував. Відповідач [PERSON] за викликом суду в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. При цьому, про поважність причин своєї неявки суду не повідомила, а ні будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи, а ні відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно вимог ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. А відтак, враховуючи вищенаведене та положення ст.223 ЦПК України суд визнав неявку відповідача [PERSON] у судове засідання неповажною, та вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутність. Заслухавши вступне слово представник позивача - [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Як встановлено судом, з 19.02.2016 року родина [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків. Згідно наданої копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], матір'ю дитини є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], матір'ю останньої є [PERSON], батьком записаний «[PERSON]» (а.с.9). При цьому, з копії відповіді Деснянського районного у м.Києві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві від 18.08.2016 за №4965/02-01-07 вбачається, що відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про народження записані відповідно до ст.133 СК України, а батька [PERSON] - відповідно до ст.135 СК України, тобто відомості ім'я та по-батькові батька дитини записано зі слів матері (а.с.11). Згідно наданої довідки з місця проживання відповідача [PERSON] від 14.03.2016 вбачається, що вона проживає та є єдиною зареєстрованої в квартирі [ADDRESS] (а.с.26). Таким чином, станом на день перевірки Службою було встановлено, що за вказаною адресою, де зареєстрована та фактично проживає матір дітей, самі діти зареєстровані не були. З наданої суду копії листа Начальнику сектору у складі відділу Деснянського УП ГУ НП у м.Києві Бугай О.М. від 27.01.2016 вбачається, що 22.01.2016 інспекторами Сектору спільно з працівниками Служби у справах дітей Деснянської РДА в м.Києві була відвідана родина [PERSON] з дітьми за місцем їх мешкання та встановлено, що мати дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по догляду та вихованню малолітніх дітей, та відповідно було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.184 КУпАП (а.с.21). Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Деснянського району м.Києва від 29.02.2018, дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на обліку в Центрі. При багаторазовому відвідуванні адреси проживання дівчинки працівникам медзакладу практично неможливо потрапити до життла, зі слів сусідів мати зловживає алкоголем та не відчиняє нікому дверей. За результатами виявленого у 2015 році огляду спеціалістів, дитина лабараторне обстеження протягом року не пройшла, має порушений календар щеплень, мати рекомендації лікаря виконує частково та не в повному обсязі (а.с.22). Факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей також підтверджується наданими характеристикою з навчального закладу, відомостей з медичних установ, актом обстеження умов проживання дітей (а.с.16, 18, 23). Згідно наданої інформації Спеціалізованої школи-інтернат І-ІІ ступенів №14 м.Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу вбачається, що дитина [PERSON] відвідує школу систематично, по понеділкам приїжджала самостійно, а в п'ятницю її забирала [PERSON], але частіше її співмешканець [PERSON] Дитина чекала, нервувала, телефон матері часто вимкнений. При цьому дитина часом не виявляла бажання їхати додому, мати заперечувала проти перебування доньки у хрещеної [PERSON], у зв'язку із чим виникають конфлікти. Натомість батько дівчини не займається її вихованням, а лише оплачує квитанції за харчування, іноді забирав доньку зі школи, але надалі написав у закладі заяву про те, що доручає це робити гр.[PERSON] (а.с.19, 20, 24, 25). Судом встановлено, що 18.05.2017 дитина [PERSON], [INFO], передана до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 (а.с.14,15). Згідно відомостей Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, неповнолітня [PERSON] тимчасово проживає із своєю хрещеною [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], де останній створені задовільні умови для проживання. Батько дитини забирає її на вихідні дні за місцем свого фактичного проживання у с.Пухівка (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що матір самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює належних умов для проживання та розвитку, нехтує потребами дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідач [PERSON] визнав, що не може в належному обсязі здійснювати свої батьківських обов'язки, забрав доньку [PERSON] проживати до себе, але до позитивного результату для дитини це не призвело, оскільки вона є підлітком та їй було важко адаптуватися до іншої родини, у зв'язку з чим вони дійшли висновку, що їй краще буде проживати зі своєї хрещеною, яка про неї піклується, та з якою вони підтримують теплі стосунки. [PERSON] не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї постанови йде мова про те , що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на них, як батьків, обов'язків, ухиляються від їх виконання, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківський прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов'язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Разом з тим, суд на даному етапі не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з огляду на наступне. На час звернення з цим позовом до суду неповнолітня [PERSON] тимчасово проживає зі своєю хрещеною, а неповнолітня [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей №1. На даний час опіка над кожною з дітей не встановлена та опікунів не призначено. У той же час, із вищенаведеної норми вбачається, що визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів є визначальним та залежить від встановлення над дитиною опіки. Чинним законодавством визначено порядок встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, та регламентовано права та обов'язки опікуна. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 352 грн. 40 коп. з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: approved