Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що 14 травня 2011 року в м. Бар Вінницької області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вулиці Червоноармійська, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, не справився з керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода [PERSON]. Вироком Барського районного суду Вінницької області від 24.07.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням відносно нього ст. ст. 75, 76 КК України, а саме звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком, протягом якого його зобовязано повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання. В результаті ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 14 від 13.01.2012 року належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] понесла вимушені витрати на лікування в сумі 7707,34 грн., витрати на нотаріальне посвідчення договору доручення на представника в сумі 150,00 грн. Шкоду у розмірі 5000 грн. [PERSON] відшкодував. Крім того, злочином [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалих втратах немайнового характеру, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у душевних та психічних стражданнях через фізичний біль і вимушені життєві та виробничі зміни, інші негативні наслідки. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 17000 грн. [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 2857,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 17000 грн. У судовому засіданні [PERSON] збільшувала позовні вимоги, посилаючись на докази, а саме на чеки та накладні, які свідчать про придбання лікарських препаратів, які призначалися лікарями, виписки із зазначенням періоду лікування та діагнозу та медичних препаратів, довідки про доходи. В остаточних збільшених позовних вимогах [PERSON] просила суд стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] завдану злочином шкоду, а саме: кошти, витрачені на ліки та лікування в сумі 6793,04 гривень з 14.05.2011 року по 03.04.2013 року; кошти, витрачені на лікування за період з 06.10.2013 року по 09.10.2013 року в сумі 9 367, 85 гривень; а також кошти, витрачені на лікування в стаціонарному відділенні Барської ЦРЛ в період з 30.01.2014 року по 10.02.2014 року, та в період з 14.05.2014 року по 23.05.2014 року в сумі 1 318, 32 гривень; втрачений [PERSON] заробіток в сумі 9 087, 08 гривень; кошти, щодо забезпечення її сина в сумі 24 489, 90 гривень; матеріальну шкоду 3 000 гривень на правову допомогу адвокатом [PERSON] в кримінальній справі; 150 гривень на оформлення довіреності; компенсація за завдану моральну шкоду сумі 60 000 гривень; 4 000 гривень на оплату правової допомоги представником по цивільній справі, а всього 118 206,19 гривень. Ухвалою суду від 23.07.2015 року за клопотанням представника позивача залишено без розгляду позовну вимогу про стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь [PERSON] з Публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] остаточні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов визнала частково, заперечувала проти його повного задоволення, посилаючи на те, що висновок судово-медичної експертної комісії № 163-к від 20.05.2015 року є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийнятий на підставі фальшивої довідки лікаря травматолога КУ «Барська ЦРЛ» від 24.11.2014 року № 46 про наявність в [PERSON] обєктивних даних за патологічний процес в правому колінному суглобі. [PERSON] відшкодував завдану [PERSON] шкоду. Надані позивачем чеки та накладні не свідчать про придбання лікарських препаратів саме [PERSON] Втрачений позивачем заробіток обрахований невірно, оскільки [PERSON] працювала на пів ставки. Стягнення витрат на утримання неповнолітнього сина не передбачено законодавством. Витрати на посвідчення довіреності та на правову допомогу не відносяться до даної справи. Не заперечувала щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. Допитаний у судовому засіданні свідок лікар травматолог КУ «Барська ЦРЛ» [PERSON]Є пояснив, що він видав [PERSON] довідку від 24.11.2014 року № 46 про наявність в позивача обєктивних даних за патологічний процес в правому колінному суглобі, оскільки вона лікується у нього з червня 2011 року. Скаржилася на болі в правому колінному суглобі після ДТП. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. 14 травня 2011 року в м. Бар Вінницької області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вулиці Червоноармійська, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, не справився з керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода [PERSON]. Вироком Барського районного суду Вінницької області від 24.07.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням відносно нього ст. ст. 75, 76 КК України, а саме звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком, протягом якого його зобовязано повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання. Судом оглянуто у судовому засіданні матеріали кримінальної справи. Згідно ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В результаті ДТП потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертної комісії № 163-к від 20.05.2015 року належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним висновком експертна комісія підтвердила висновки викладені у висновку експерта № 36-к від 14.03-18.04.2013 року та у висновку експерта № 78-к від 20.06.2014 року та доповнила їх даними про травматичне походження патології правого колінного суглобу [PERSON] У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] понесла вимушені витрати на лікування. Зокрема, за період з 14.05.2011 року по 13.04.2012 року нею було сплачено 11022,24 гривень; а також в період з 03.04.2013 року по 15.04.2013 року було сплачено 770,80 гривень витрат на лікування в неврологічному відділенні КУ «Барська ЦРЛ». Дана сума підтверджується товарним чеком від 03.04.2013 року. В той же час [PERSON] сплатив 5000 гривень, а тому залишок становить (11022,24 гривень + 770,80 гривень 5 000 гривень) = 6793,04 гривень витрат на ліки та лікування. Повязаність вказаних витрат із лікуванням травм, завданих ДТП, що вчинив [PERSON], доводиться висновком судовомедичної експертизи № 36-к від 18.04.2013 року та висновком судово-медичної експертної комісії № 163-к від 20.05.2015 року. Таким чином розмір шкоди на ліки та лікування за період з 14.05.2011 року по 03.04.2013 року становить 6793,04 гривень. В період з 06.10.2013 року по 09.10.2013 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Військово медичному клінічному центрі Центрального регіону, де 07.10.2013 року її було проведено операцію артроскопію правого колінного суглобу, резекцію заднього рогу медіального меніску, резекцію тіла латерального меніску. В подальшому [PERSON] проходила курс реабілітаційних заходів та продовжувала амбулаторне лікування. Її витрати на проведення операції та проходження курсу лікування склали 9 367,85 гривень. Вказані обставини підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру № 478 від 30.09.2013 року на 550 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 09315 на 390 грн.; чеком та заказом на аналіз крові на суму 180 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 09666 на суму 1273,48 грн.; чеком на суму 365 грн.; товарним чеком на суму від 07.10.2013 року на суму 1900 грн.; товарним чеком від 02.12.2013 року на суму 2 426,65 грн.; товарним чеком від 27.11.2013 року на суму 2 282,20 грн.; виписним епікризом № 3753 військово медичного клінічного центру; довідкою лікарсько консультативної комісії Барської ЦРКЛ; випискою із медичної карти хворого Барської ЦРКЛ. Враховуючи наведене, витрати на лікування [PERSON] за період з 06.10.2013 року по 09.10.2013 року склали 9367,85 гривень. Крім того, [PERSON] додатково проходила лікування в стаціонарному відділенні Барської ЦРЛ в період з 30.01.2014 року по 10.02.2014 року, та в період з 14.05.2014 року по 23.05.2014 року. В обох випадках поставлено діагноз стійкі наслідки закритої черепно мозкової травми забою головного мозку. [PERSON] проходила курс лікування відповідно до призначень лікаря, під час якого було витрачено кошти на загальну суму відповідно 474,50 гривен під час першого лікування (товарний чек від 30.01.2014 року) та 843,82 гривень під час другого (5 касових чеків аптеки ПП «Конекс» м. Бар вул. Пролетарська, 30). Разом витрати на лікування склали 1318, 32 гривень. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 17479,21 грн. (6793,04+9367,85+1318,32) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Так, у період з травня 2011 року по березень 2012 року [PERSON] знаходилася на лікуванні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На роботу не ходила. Отримувала кошти згідно лікарняних листів. За вказаний період їй було нараховано та виплачено 6401,92 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Барського району» № 237 від 03.12.2012 року. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: з травня по вересень 2011 року 960,00 грн.; з жовтня по листопад 2011 року - 985,00 грн.; грудень 2011 року 1004,00 грн. з січня по березень 2012 року 1073,00 грн. Тому, різниця між розміром мінімальної заробітної плати та виплатою по лікарняних листах в результаті ДТП становить 4591,08 грн. З квітня 2012 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області та отримує пенсію по інвалідності, яка повязана з ДТП. В період з квітня 2012 року по грудень 2012 року [PERSON] отримала пенсію у загальній сумі 7989,07 грн. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: з квітня по червень 2012 року 1094,00 грн.; з липня по вересень 2012 року 1102,00 грн.; з жовтня по листопад 2012 року 1118,00 грн.; грудень 2012 року - 1134,00 грн. Тому, різниця між розміром мінімальної заробітної плати та отриманою пенсією по інвалідності складає 1968,93 грн. (9958,00 7989,07). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати у період з січня по жовтень 2013 року щомісячно становив 1147 грн., що в загальній сумі становить 11470,00 грн. За вказаний період [PERSON] отримувала пенсію у розмірі 994,00 грн. щомісячно, що в загальній сумі становить 9940,00 грн., підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області № 2174 від 17.10.2013 року. За вказаний період різниця між розміром мінімальної заробітної плати та отриманою пенсією по інвалідності становить 153,00 грн., що в загальній сумі становить 1530,00 грн. За період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року різниця між отриманою пенсією, та мінімальною заробітною платою (прожитковим мінімумом) склала 998 гривень. Таким чином, відшкодуванню підлягає втрачений заробіток (дохід) [PERSON] у розмірі 9087,08 гривень шляхом стягнення з відповідача. Під час досудового розслідування та розгляду судової справи [PERSON] користувалась правовою допомогою представника [PERSON] та адвоката [PERSON] При цьому нею було сплачено кошти за оформлення довіреності нотаріусу в розмірі 150 гривень, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Барського районного нотаріального округу від 06.08.2011 року та гонорар адвокатові в сумі 3\~000 гривень. Оскільки ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Барського районного суду 24.07.2013 року скасовано в частині задоволення цивільного позову а справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства, тому суд вважає, що [PERSON] понесла вказані витрати саме на правову допомогу в межах даної справи, що передбачено ст.. 79 ЦПК України, а тому вини підлягають до стягнення з відповідача. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує наступне. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів». Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступені вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, значних вимушених змін в його життєвих та виробничих відношеннях. Враховуючи те, що [PERSON] перенесла фізичний біль та страждання, які зазнала у звязку з каліцтвом; внаслідок отриманих травм довгий час лікувалась в умовах амбулаторії та стаціонару, отримала групу інвалідності; позбавлена на сьогоднішній день права на працю, оскільки не може повернутись до своєї колишньої роботи; змінився її спосіб життя; не може відновити звичний ритм життя, який мала раніше; перенесла додаткову операцію; позбавлена можливості вести активний спосіб життя. Суд вважає що позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 45000 грн. Під час визначення розміру заподіяної шкоди, суд виходив з принципів розумності та зваженості. Вимога позивача про стягнення з відповідача коштів 24 489, 90 гривень на утримання її неповнолітнього сина [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки вона не передбачена законодавством України. Судом досліджено той факт, що 05.03.2011 року [PERSON] було укладено поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА 2538513 із ПАТ «Страхова група «ТАС». Представник АТ «СГ «ТАС» в письмових запереченнях до суду повідомив, що позивач не звертався для отримання страхового відшкодування, не надав документально підтвердженні медичним закладом витрати на лікування, внаслідок чого звернення до суду з позовом до АТ «СГ «ТАС» за захистом порушених прав є необґрунтованим. Ухвалою суду від 23.07.2015 року за клопотанням представника позивача залишено без розгляду позовну вимогу про стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь [PERSON] з Публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». Відповідно до ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час скоєння ДТП) страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Відповідно до п.п.33.1.1-33.1.3 п.33.1 ст.33 Закону в редакції, чинній на час скоєння ДТП, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України; вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально; проінформувати один одного про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Згідно п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів повідомлення страховика про ДТП зі сторони винної особи, суд вважає, що шкода, заподіяна позивачу, підлягає відшкодуванню особою, винною у вчиненні ДТП, а саме [PERSON]. У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., оскільки вони підтвердженні розрахунком витрат адвокатом та ордером № 1 від 13.01.2014 року.

Outcome: partial