Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач вказує, що 18 вересня 1985 року вона уклала шлюб із відповідачем по справі - [PERSON] . В подальшому, шлюб між ними 09 жовтня 2020 року було розірвано. За час перебування в шлюбі вони за спільні кошти побудували будинок по [ADDRESS] на земельній ділянці, що була виділена відповідачу із земель колгоспу «Зоря комунізму» для будівництва житлового будинку. Будинок вони закінчили будувати в 1990 році. 04.03.2021 року рішенням Любашівського районного суду Одеської області було здійснено поділ вказаного житлового будинку та визнано право власності за позивачкою та відповідачем по Ѕ частині за кожним на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Спільне володіння та користування зазначеним будинком фактично є неможливим, оскільки ці особи на даний час не є членами сім`ї та є фактично чужими людьми один одного. Між сторонами відсутня спільна згода щодо спільного проживання у спірному будинку, здійснення у ньому ремонтних та відновлювальних робіт, поліпшення будинку, розподілу витрат на його утримання. Тому, згоди між співвласниками щодо здійснення ними права спільної часткової власності не досягнуто, домовитеись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю вони не можуть. Вона вважає, що частка відповідача є незначною та виділити її в натурі неможливо. Тому, просила припинити право власності відповідача на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] з виплатою йому компенсації у сумі 39588 грн. та визнати право власності на вказану частину будинку за нею, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача повністю підтримав вимоги позивачки та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не надав, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи відповідно до вимог ЦПК України. Процесуальні дії у справі. 02 червня 2021 року ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловським О.В. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила спрощенного позовного провадження з повідомленням сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09 жовтня 2020 року, актовий запис № 5. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 15). З копії рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року видно, що за [PERSON] та [PERSON] визнано за кожним право власності по Ѕ частині житлового будинку з господарськими спорудами загальною вартістю 79177 грн. 00 коп., який розташований по [ADDRESS] (а.с. 16-17). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257242473 від 19.05.2021 року видно, що житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , частка кожного складає Ѕ (а.с.9-10). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.ст. 316-321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.ст. 356 Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.ст. 357-358 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що дійсно житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , частка кожного складає Ѕ (а.с.9-10). Стаття 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Вказані висновки викладені в постанові ВС від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20). Однак, позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами неможливість поділу житлового будинку в натурі відповідно до часток кожного власника, не надано доказів згоди відповідача на отримання грошової компенсації за його частку у нерухомому майні, не внесено кошти на депозитний рахунок суду, що забезпечило б виконання рішення суду в разі присудженні іншій стороні грошової компенсації, а також не доведено, що частка відповідача є незначною, так як в судовому засіданні встановлено, що частки сторін є рівними. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні необхідно відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не має.

Outcome: dismissed