Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Ректор Вінницького національного медичного університет ім. М.І. Пирогова звернувся\~\~до суду із позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання в даному навчальному закладі [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 03.07.2008 року між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та [PERSON] було укладено договір про навчання №К186л. Предметом вказаного договору, зазначено, що виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання [PERSON] за денною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, за спеціальністю лікувальна справа на медичному факультеті з 01.09.2008 року по 01.07.2014 року у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова. А замовник зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що визначені у вище вказаному договорі, вартість навчання сторонами визначена - 69 000 гривень. Наказом від 01.08.2008 року №279, [PERSON] з 01.09.2008 року зараховано на перший курс, вищевказаного медичного університету на денну форму навчання (на місця що фінансуються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб) на медичний факультет за спеціальністю «лікувальна справа». Однак Відповідач свої зобов'язання по оплаті за навчання\~\~порушив та належним чином не вносив обумовлену сторонами щорічну плату за навчання, а тому з вказаним порушенням виникла заборгованість, яка на час звернення до суду склала 6974,68 грн. Наказом ректора Вінницького національного медичного університету ім.. [PERSON] від 07.09.2011 року №250, [PERSON], студента третього курсу медичного факультету №1, було відраховано з числа студентів як такого, що не виконав навчальну програму за 3-4 семестр 2010-2011 н.р. Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не погашає утворену заборгованість перед навчальним закладом, позивач просив суд присудити з відповідача до примусового стягнення на свою користь заборгованість за надання освітніх послуг в сумі 6974 грн. 68 коп., та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали та вказали, що відповідачка перестала вносити плату на навчання [PERSON] ще у 2010 році, коли дізналася, що останній не відвідує навчання. Зазначили, що плату за повторне відвідування 4 семестру, вона уже не внесла, і тому її сина безпідставно перевели на 3 курс, а відрахувати його мали б з 2 курсу. Враховуючи викладене, просили застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2008 року між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова в особі ректора\~\~[PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір про навчання №К186л. Наказом від 01.08.2008 року №279, [PERSON] з 01.09.2008 року зараховано на перший курс Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на денну форму навчання (на місця що фінансуються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб) на медичний факультет за спеціальністю «лікувальна справа». Статтею 627 ЦК України, унормовано, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~ Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що між сторонами даного договору було укладено договір про навчання, вони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, виразивши своє волевиявлення підписами у такому договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК Українизобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як убачається із п.1 умов Договору про навчання від 03.07.2008 року, виконавець узяв на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання [PERSON] за денною формою, освітньо-кваліфікаційним рівнем - спеціаліст, за спеціальністю лікувальна справа на медичному факультеті з 01.09.2008 року по 01.07.2014 року у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, а замовник зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Відповідно до п. 4.3 Замовник зобов'язався вносити плату готівкою щосеместру (до 01 серпня та до 01 лютого) за навчання на наступному курсі на розрахунковий рахунок Виконавця у розмірі 5 750 грн. Сторонами Договору у п.5.1. та 5.2. було узгоджено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. За несвоєчасне внесення коштів за навчання відповідно п/п 4.3. пункту 4 особа, що навчається згідно контракту - не допускається до занять (до погашення заборгованості). Відповідно до Довідки про стан заборгованості станом на 19.05.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] по оплаті вартості навчання становить 6974,68 гривень, з яких: оплата згідно контракту - 5750 гривень за семестр; індекс інфляції з 01.02.2011 року по 01.05.2014 року\~\~склав 110,6% - 607,20 грн.; 3% річних з 01.02.2011 по 01.05.2014 року 617,48 грн. Згідно Наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім.. [PERSON] від 07.09.2011 року №250, [PERSON], студента третього курсу медичного факультету №1, було відраховано з числа студентів як такого, що не виконав навчальну програму за ІІІ-ІV семестр 2010 -2011 навчального року. Здобуті у справі докази вказують на неналежне виконання відповідачем умов договору про навчання від 03.07.2003 року, в результаті чого відповідач має нести юридичну відповідальність згідно чинного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання унормовано ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками суду встановлено, що за період з 01.09.2011 року по 01.05.2014 року сукупний індекс інфляції склав 1.106, інфляційне збільшення суми боргу 609,50 грн., днів прострочення - 1182, загальна сума процентів 558,62 грн., а всього сума боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів за договором\~\~складає 6918,12 грн. (5750 грн. + 609,50 грн. + 558,62 грн.). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених, доведених належними та допустимими доказами, обставин.\~\~ Ураховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності усі здобуті у справі докази в контексті правових норм регулювання предмета спору, суд задовольняє позовні вимоги частково, оскільки факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, доведений належними та допустимими доказами, а відтак останній має нести юридичну відповідальність у межах розрахунків, що зроблені судом. Щодо доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд виходив із наступного. Цивільний позов подано до суду 26.06.2014 року, наказ про відрахування [PERSON] датований 07.09.2011 роком, отже позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності. А що посилань сторони відповідача на те, що [PERSON] мали б звільнити у 2010 році у звязку з несвоєчасним внесенням коштів за навчання та незаконне його переведення на третій курс, то вони не заслуговують на увагу. По-перше переведення на наступний курс це є правом навчального закладу, та по-друге відповідачем не надано доказів про те, що вона зверталася до навчального закладу про відрахування її сина саме з другого курсу (коли стало їй відомо, що той не відвідує навчання). Відповідно до ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved