Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.01.2003 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] народилися [PERSON] та [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що кожна зі сторін має протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними виникають сварки. Він не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають між ними, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, допомоги. Протягом останніх 5 років ведення сторонами спільного господарства та проживання фактично припинено, за її переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею вказаних неповнолітніх дітей, а також залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 19.07.2019 року вона подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 19). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів (а.с. 18, 23). Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 25.01.2003 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Марківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частини 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем слід відмовити, оскільки діти сторін вже досягли вказаного віку і самі визначають місце проживання. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial