Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Буг» (надалі ТОВ «Буг») звернулось до суду з позовом до Фермерського господарства «Західний Буг» (надалі ФГ «Західний Буг») та до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Захід-Трейд», про визнання договору оренди землі недійсним. У позовній заяві покликається на ту обставину, що 02 січня 2008 року між СГ ТОВ «Буг» та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 15 років. Предметом даного договору є земельні ділянки площею, 2,5524 га (кадастровий номер 0720584000050010133) та площею 0,9038 га (кадастровий номер 0720584000050010304),які знаходяться на території Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. З 2008 року дану земельну ділянку фактично було прийнято позивачем у володіння та користування, що підтверджується актом прийому-передачі обєкта оренди. Право позивача на оренду вищевказаної земельної ділянки було зареєстроване у 2008 році у Володимир-Волинському реєстраційно-виробничому офісі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Зазначений договір є дійсним, сторонами у встановленому законом порядку достроково не розривався, а його реальність підтверджується належними діями: користуванням, сплатою орендної плати та податків. Після смерті [PERSON] дані земельні ділянки були успадковані відповідачем по справі [PERSON] Однак, до закінчення терміну дії договору оренди із СГ ТОВ «Буг» відповідач уклала 24 липня 2015 року та 10 березня 2015 року нові договори оренди на ту ж земельну ділянку із ТОВ «Захід-Трейд», а пізніше з ФГ«Західний Буг». Внаслідок укладення відповідачем [PERSON] нових договорів оренди, без розірвання у встановленому порядку попереднього договору з позивачем, було здійснено непропорційне втручання у належне останньому право користування спірними земельними ділянками і володіння ними. Оскільки, одностороння відмова від договору не допускається в період строку його дії, просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, суду в своїх поясненнях послався на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ФГ «Західний Буг» - [PERSON] заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що договір оренди між позивачем та батьком відповідачки [PERSON] підписаний не ним і є недійсним, а тому оспорюваний договір оренди є діючим. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не з»явились, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Захід-Трейд», свого представника для участі у розгляді справи не направила. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,5524 га (кадастровий номер 0720584000050010133) та площею 0,9038 га (кадастровий номер 0720584000050010304), які знаходяться на території Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю. Як вбачається з оглянутого судом договору оренди землі, 02 січня 2008 року між попереднім власником [PERSON] та ТОВ «Буг» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 15 років. Умовами договору передбачена орендна плата за користування орендованою землею, цільове призначення земельної ділянки. Зазначено також, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у пятиденний строк після державної реєстрації договору оренди за актом приймання-передачі. Відповідно до п. 36 договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку. Пунктом 39 договору оренди встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Даний договір оренди землі зареєстрований у Володимир-Волинському реєстраційно-виробничому офісі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 червня 2008 року за реєстраційним номером, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Як вбачається з акту прийомки-передачі об'єкта оренди від 02 січня 2008 року, [PERSON] передав в оренду СГ ТОВ «Буг» належні йому земельні ділянки загальною площею 3,4562 га. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] дані земельні ділянки були успадковані відповідачем по справі [PERSON] У ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] до закінчення дії даного договору оренди, уклала ряд інших договорів оренди тієї самої земельної ділянки, останній із ФГ «Західний Буг» 13 червня 2016 року та зареєструвала його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст. 6, 627 ЦК України). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно вимог статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 4статті 124 Земельного кодексу Українивстановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається у письмовій формі. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до Порядку державної реєстрації договорів оренди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року (який втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 791 від 20.07.2011 року) у редакції станом на 02 січня 2008 року, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводилася виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Договір оренди землі, укладений 02 січня 2008 року між СГ ТОВ «Буг» та [PERSON], був належним чином зареєстрований у Державному реєстрі земель шляхом внесення запису до відповідної книги реєстрації, що стверджується матеріалами справи. Чинним на момент укладення договору законодавством, зокрема, пункту 8-1 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому законом порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Однак, всупереч наведеним нормам державним реєстратором було здійснено повторну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 13 червня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Західний Буг», хоч мали місце підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації, що визначені пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» про те, що у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо заявлене право вже зареєстроване. У такому випадку відмова в державній реєстрації прав позбавляє особу права реєструвати договори оренди землі. За таких обставин відповідач [PERSON], не розірвавши у встановленому законом порядку договір оренди земельної ділянки, який був укладений 02 січня 2008 року між попереднім орендодавцем [PERSON] та СГ ТОВ «Буг», не мала права укладати договір оренди тієї ж самої земельної ділянки з іншими суб'єктами підприємницької діяльності, а тому позов СГ ТзОВ «Буг» про визнання недійсним договору оренди підлягає до задоволення. Доводи представника відповідача ФГ «Західний Буг» [PERSON] про те, що [PERSON] не укладав і не підписував оспорюваного договору, та відповідно не міг передати в оренду земельні ділянки, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовані наявними в матеріалах справи копіями договору, та актів, якими стверджується, що вони підписані саме [PERSON] Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» встановлює умови припинення договору оренди землі, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України судові витрати при задоволенні позову підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved