Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 16 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . До початку розгляду справи по суті позивачем уточненні позовні вимоги. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.5096 га, кадастровий номер 6325785900:01:000:0307, розташованої на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю (серія Р1 №694606), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №472. За життя померла залишила заповіт на ім`я позивача, стосовно розпорядження та володіння вищезазначеною земельною ділянкою. В встановлений законом строк позивач звернулася з приводу прийняття спадщини до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з неможливістю встановити справжню волю заповідача та рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час спадкоємцем після смерті померлої [PERSON] є позивач по справі за заповітом, інших спадкоємців не має. Позивач не може реалізувати своє право на спадщину, тому звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої, [INFO] . Позивач, в судовому засіданні на задоволенні уточнених вимог наполягала та пояснила, що своїм волевиявленням за життя [PERSON] саме їй заповідала вищевказану земельну ділянку. Заповіт було складено та посвідчено в Семенівській сільській раді Шевченківського району Харківської області, на час смерті спадкодавця не змінювався та не скасовувався. Представник позивача, який діє на підставі довіреності уточнені позовні вимоги позивача підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача: Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] , не заперечував. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 28 квітня 2020 року після усунення недоліків та уточнення позовних вимог позивача по справі постановлена у хвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 травня 2020 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Окрім того за клопотанням представника позивача та позивача по справі зроблено запит до нотаріальної контори за для з`ясування наявності заповітів, та інших спадкоємців після смерті [PERSON] , а також викликані свідки, які надали свідчення по даному факту. Представник відповідача: Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] , не заперечував. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом, [PERSON] мала у приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.5096 га, кадастровий номер 6325785900:01:000:0307, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю (серія Р1 №694606), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №472 (а.с.11-16). 28 квітня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла в особистість гр. [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю за №472 від 03 квітня 20002 року в розмірі 5.5096 га серія Р1 №694606, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Також зазначено, що даний заповіт не змінювався, не відмінювався (а.с.18). Згідно свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 09 серпня 2018 року), [PERSON] , померла [INFO] в с.Семенівка Шевченківського району Харківської області (а.с.8). З довідок №465 від 21 жовтня 2019 року та №476 від 28 жовтня 2019 року наданих Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , була зареєстрованою та постійно проживала до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті проживала та значилась зареєстрованою одна. Також зазначено, що [PERSON] , 1971 року народження дійсно поховала в с.Семенівка Шевченківського району Харківської області [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 28 лютого 2020 року при зверненні позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що неможливо встановити справжню волю заповідача [PERSON] . Для вирішення даного питання, позивачу рекомендовано звернутися до суду. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] пояснили, що родину [PERSON] знають тривалий час. [PERSON] та її родина тривалий час тісно спілкувались , а після взагалі опікувались мешканкою їх села [PERSON] . Вона допомагала [PERSON] , та свою чергу опікувалась померлою. Після її смерті здійснила поховання. Також в судовому засіданні свідок: [PERSON] надала пояснення стосовно складеного заповіту та пояснила ,що з 2002 по 2006 рік виконувала обов`язки секретаря сільської ради. Пам`ятає [PERSON] яка приходила за для складання заповіту . Заповіт був складений по формі яка існувала на той час . З майна заповідач мала державний акт на право власності на земельну ділянку іншого майна не було. За той час були складені не один заповіт за такою формою , питань не виникало . Відповідно до довідки №151/02-14 приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області від 14 травня 2020 року, вбачається, що за даними спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, є інформація про заведену спадкову справу за №151/2019 та є інформація про складений заповіт. Спадкоємцями по даній спадковій справі є: [PERSON] - спадкоємець за заповітом, яка спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини за заповітом. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Мотивувальна частина та засновані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно- процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно- процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 55 Конституції України передбачено ,що кожана особа має право на судовий захист. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спаддкоємиців). Положеннями ст.1218 Цивільного кодексу України, передбачено , що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України передбачено ,що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначенавиих у цих статтях строків. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 Глави 19 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За правилами ст. 1225 Цивільного кодексу України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальнихє підставах,їз збереженням її цільового призначення. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 Цивільно-процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінивши зібрані докази та давши їм належну правову оцінку враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, визнання за нею права власності на земельну ділянку не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню. Стосовно сплати судового збору. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір за вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення в сумі 420.00 грн., та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом в сумі 1776.13 грн. До відкриття провадження у справі позивачем була подана уточнена позовна заява, в якої зменшено розмір позовних вимог, що передбачає повернення судового збору в частині зменшення тобто в розмірі 420.00 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved