Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивачка [PERSON] у грудні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог мотивувала тим, що 18 січня 2020 року відповідач [PERSON] позичив під розписку у неї кошти в сумі 5000 грн., які зобов`язався повернути протягом місяця, тобто у строк до 18 лютого 2020 року. У подальшому відповідач 23.02.2020 позичив у [PERSON] 10000 грн., які зобов`язався повернути через 2-3 дня, тобто до 26.02.2020 року. 16 квітня 2020 року [PERSON] позичив у позивачки 60000 грн., які зобов`язався повернути з 17 по 20 квітня 2020 року. Відповідач зобов`язання не виконав, а тому з 19 лютого 2020 року виникла заборгованість у сумі 5000 грн., з 27.02.2020 - 10000 грн., а з 21.04.2020 - 60000 грн. Відповідач відмовляється повертати борг, погрожує життю та здоров`ю позивачки. 29 жовтня 2020 року [PERSON] надіслала [PERSON] вимогу про повернення боргу за розписками, яку останній отримав 09.11.2020. Заборгованість не повернута відповідачем до цього часу у повному обсязі незважаючи на неодноразові звернення до [PERSON] та до правоохоронних органів. Надана відповідачу позика не є безпроцентною. Оскільки умовами укладеного сторонами договору не встановлений розмір процентів від суми позики, позивачка вважає, що має право на отримання відсотків відповідно до вимог частини 2 статті 1048 ЦК України у розмірі облікової ставки НБУ. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивачка вважає, що [PERSON] має сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Посилаючись на указані обставини, [PERSON] з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивачки 88010 грн. 13 коп., у тому числі 75000 грн. основного боргу, 4739 грн. 02 коп. відсотків за користування чужими коштами, 2290 грн. 74 коп. - 3 % річних та 5980 грн. 37 коп. інфляційних витрат. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду (а.с.90). Від відповідача не надійшло відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Зарічного районного суду м.Суми від 17.12.2020 року справу передано до Тростянецького районного суду Сумської області за підсудністю. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 16.01.2021 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. За заявами представника позивачки адвоката Гурнак С.О. ухвалами суду від 12.02.2021, 22.02.2021, 11.03.2021 та від 29.03.2021 судом призначались судові засідання у режимі відеоконференції. Позивачкою 09.03.2021 до суду надіслані додаткові докази. Протокольною ухвалою суду від 29.03.2021 вирішено здійснювати заочний розгляд справи та приєднано додаткові докази сторони позивача. Позивачкою 14.04.2021 року надіслана до суду заява про уточнення позовних вимог. Від представника позивачки [PERSON] 16.04.2021 надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 18 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути позивачці борг у розмірі 5000 грн. протягом місяця (а.с.73). 23 лютого 2020 року сторони справи уклали договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути [PERSON]. 10000 грн. у строк 2-3 дні (а.с.74). 16 квітня 2020 року [PERSON] (паспорт громадяни України [NUMBER] , виданий Тростянецьким РВ УМВС України) та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався повернути позивачці борг в сумі 60000 грн. з 17 по 20 квітня (а.с.75). На підтвердження укладення цих договорів та отримання коштів в загальній сумі 75000 грн. [PERSON] надав [PERSON] як позикодавиці власноручно підписані розписки. Позивачка 02 жовтня 2020 року подала до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 129 КК України (погроза вбивством), за змістом якої [PERSON] повідомила, що позичила кошти в борг [PERSON] , який є мешканцем м.Тростянець, які він не повертає. На аудіозаписах доданих до заяви [PERSON] погрожував заявниці фізичною розправою, які вона сприймала як реальні (а.с.15). Листом Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області від 30.10.2020 № П-1353 позивачці роз`яснено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та право звернення до суду (а.с.76). 29 жовтня 2020 року [PERSON] надіслала відповідачу претензію з вимогою про повернення у семиденний термін боргу в сумі 65000 грн. за розписками від 18.01.2020 та від 16.04.2020 року (а.с.16-17). Позивачка надала до суду на оптичному диску переписку, яка за її твердженням відбулась з відповідачем у месенджері, за змістом якої [PERSON] не заперечував заборгованість (а.с.77-84). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Щодо позовних вимог про стягнення основного боргу, інфляційних збитків та 3 % річних Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачкою доведено укладення з відповідачем договорів позики та отримання ним загальної суми позики 75000 грн., що підтверджується власноручно підписаними [PERSON] розписками, що останній не спростував на виконання вимог статей 12,81 ЦПК України належними доказами. За таких обставин, оскільки [PERSON] не повернув [PERSON]. позику в сумі 5000 грн. у строк до 18 лютого 2020 року, 10000 грн. - у строк до 26 лютого 2020 року та 60000 грн. у строк до 20 квітня 2021 року, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму основного боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Суд погоджується з розрахунком сум інфляційних витрат та 3 % річних, який наведений позивачкою у заяві про уточнення вимог за період прострочення і станом на 16.04.2021 року (а.с.108-111). За прострочення повернення позики в сумі 5000 грн. за розпискою від 18.01.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута до 18.02.2020, сума інфляційних витрат з період з 19 лютого 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 467,85 грн. ((5000 грн. х 1,09356969 (сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу з березня 2020 по березень 2021 року) - 5000 грн.). За прострочення повернення позики в сумі 10000 грн за розпискою від 23.02.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута до 26.02.2020, сума інфляційних витрат з період з 27 лютого 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 935,70 грн. ((10000 грн. х 1,09356969 (сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу з березня 2020 по березень 2021 року) - 10000 грн.). За прострочення повернення позики в сумі 60000 грн за розпискою від 16.04.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута до 20.04.2020, сума інфляційних витрат з період з 21 квітня 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 4576,82 грн. ((60000 грн. х 1,07628032 (сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу з травня 2020 по березень 2021 року) - 60000 грн.). Отже, загальна сума інфляційних витрат за період прострочення повернення відповідачем [PERSON]. сум позик за розписками від 18.01.2020, 23.02.2020 та від 16.04.2020 складає 5980 грн. 37 коп. (467,85 грн. + 935,70 грн. + 4576,82 грн.). Суд також погоджується з розрахунком позивача сум 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Так, за прострочення повернення позики в сумі 5000 грн. за розпискою від 18.01.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута [PERSON] до 18.02.2020, сума 3 % річних за період з 19 лютого 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 173 грн. 49 коп. (за період з 19.02.2020 по 31.12.2020 - 129,92 грн. (5000 грн. х3%х317:366:100) + за період з 01.01.2021 по 16.04.2021 - 43,57 грн. (5000 грн.х3%х106:365:100). За прострочення повернення позики в сумі 10000 грн. за розпискою від 23.02.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута [PERSON] до 26.02.2020, сума 3 % річних за період з 27 лютого 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 340 грн. 41 коп. (за період з 27.02.2020 по 31.12.2020 - 253,28 грн. (10000 грн.х3%х309:366:100) + за період з 01.01.2021 по 16.04.2021 - 87,13 грн. (10000 грн.х3%х106:365:100). За прострочення повернення позики в сумі 60000 грн. за розпискою від 16.04.2020 року, за умовами якої позика мала бути повернута [PERSON] до 20.04.2020, сума 3 % річних за період з 21 квітня 2020 року по 16 квітня 2021 року складає 1776 грн. 84 коп. (за період з 21.04.2020 по 31.12.2020 - 1254,10 грн. (60000 грн.х3%х255:366:100) + за період з 01.01.2021 по 16.04.2021 - 87,1522,74 грн. (60000 грн.х3%х106:365:100). Отже, загальна сума 3% річних за період прострочення повернення відповідачем [PERSON]. сум позик за розписками від 18.01.2020, 23.02.2020 та від 16.04.2020 складає 2290 грн. 74 коп. (173,49 грн. + 340,41 грн. + 1776,84 грн.). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] суми основного боргу, інфляційних збитків та 3% річних у заявленому [PERSON] розмірі 83271,11 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами Частиною 1 та 2 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі № 381/3780/16-ц. Сторонами цієї справи у договорах позики, зміст якого викладено у розписках [PERSON] від 18.01.2020, 23.02.2020 та від 16.04.2020 не визначено умов те, що позика є безпроцентною, при цьому розмір відсотків за користування позикою також не передбачений. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на одержання від позичальника [PERSON] процентів від суми позики, яка надана у національній валюті України - гривні, у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проте, позивачка просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування позикою в сумі 5000 грн. за період з 16.04.2020 по 16.04.2021 в сумі 321,40 грн.; за користування позикою в сумі 10000 грн. за період з 16.04.2020 по 16.04.2021 в сумі 624,80 грн., а за користування позикою в сумі 60000 грн. з 21.04.2020 по 16.04.2021 в сумі 3774,82 грн. Викладене свідчить про те, що позивачка просить стягнути відсотки не за період дії договорів позики від 18.01.2020, 23.02.2020 та від 16.04.2020, а за період після закінчення строку дії договору, коли відповідач неправомірно користувався позикою. Проте право позикодавця на отримання відсотків за правомірне користування позикою у розмірі обумовленому договором або відповідно до вимог частини 1 статті 1048 ЦК України припиняється після спливу визначеного договором строку повернення позики. Отже, позивачка мала б право на отримання відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України лише за період до настання строку повернення позики, зокрема, за борговою розпискою від 18.01.2020 - за період з 18 січня по 18 лютого 2020 року, а з 19 лютого 2020 року права [PERSON] забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічно за розпискою від 23.02.2020 позивачка має право на отримання відсотків за користування позикою в сумі 10000 грн. за період з 23 по 26 лютого 2020 року, а за розпискою від 16.04.2020 - за період з 16 по 20 квітня 2020 року. Проте, позивачка за період дії договорів позики не заявила позовної вимоги стосовно стягнення відсотків. Отже, вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] відсотків за період з 16.04.2020 по 16.04.2021 року за користування позиками в сумі 5000 грн. та 10000 грн. та за період з 21.04.2020 по 16.04.2021 за користування позикою в сумі 60000 грн. є необґрунтованими. З огляду на зміст принципу диспозитивності, який передбачений статтею 13 ЦПК України, суд не має права вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України за період дії договорів позики, укладених сторонами, оскільки позивачка таких вимог не заявила. Таким чином, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 4739 грн. 02 коп. відсотків за користування чужими коштами задоволенню не підлягають. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. за подання позову, а тому ураховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого [PERSON] судового збору пропорційно до обсягу задоволених вимог 795 грн. 40 коп. (840 грн. 80 коп. х 94,6 % (83271,11 грн./88010,13грн.) х 100). Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4700 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачка в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подала Акт наданих послуг від 14.04.2021 року, за змістом якого вартість послуг складає 4700 грн., у тому числі 2500 грн. - підготовка адвокатом Гурнак С.В. позовної заяви, участь представника позивача в судовому засіданні - 1500 грн. з розрахунку 500 грн. за одне судове засідання, підготовка клопотань про участь в засіданні в режимі відеоконференції 200 грн., підготовка заяви про уточнення позовних вимог - 500 грн. (а.с.113). На підтвердження факту сплати позивачкою адвокату Гурнак С.О. 4700 грн. надано довідку від 14.04.2021 року. Позивачкою доведено обґрунтованість 4200 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Із указаних в Акті від 14.04.2021 1500 грн. витрат на участь адвоката Гурнак С.О. у судових засіданнях з розрахунку 500 грн. за одне судове засідання, обґрунтованими є 1000 грн., оскільки представник позивачки брала участь у 2 судових засіданнях, а тому 500 грн. з указаних витрат не підлягають відшкодуванню [PERSON] . Отже, ураховуючи, що позов задоволений на 94,6 % з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 3973,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial