Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, за час якого у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На утримання вказаний дітей присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно. Однак, на даний час присуджених аліментів на утримання дітей недостатньо. Також позивач зазначила, посилаючись на норми ст. 192 СК України, що на даний час у неї змінилось матеріальне становище, їй важко самостійно утримувати вказаних дітей, які ростуть, потребують покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідним для забезпечення їхнього рівня життя, діти також є школярами восьмого та п'ятого класів відповідно, відвідують додаткові заняття з англійської мови та спортивні секції. Крім того, матеріальне становище відповідача покращилося, він офіційно не працевлаштований, однак, є здоровим, працездатним чоловіком. Вказані обставини дають відповідачу можливість сплачувати аліменти в розмірі по 1 500 грн. щомісячно на утримання вказаних дітей сторін. Тому позивач просить збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів до 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 29.03.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує із вказаних підстав, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.19, 26). Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.12,13). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 18.05.2007 року, шлюб між сторонами розірвано 18.05.2007 року, актовий запис №121 (а.с.10). Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 року (справа №2-863/2009), з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення цими дітьми повноліття, що стверджується виконавчим листом, виданим Коломийським міськрайонним судом 10.08.2009 року (а.с.11). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Згідно із вказаною постановою право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до правил ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Вирішуючи спір, суд враховує вік дітей сторін та пов'язані з цим витрати на їхнє харчування, навчання, забезпечення найбільш необхідними речами, поглиблення економічної кризи в державі, відсутність відомостей про місце роботи та розмір заробітку відповідача, майновий стан платника і одержувача аліментів. Тому суд приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів явно недостатній для забезпечення навіть найбільш необхідних потреб дітей сторін, в звязку з чим цей розмір слід збільшити до 1500 грн. на кожну дитину, оскільки саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: approved