Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 08.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір [NUMBER]/980 про встановлення ліміту кредитування на підставі якого, останньому було встановлено ліміт кредитування на рахунок [NUMBER] в розмірі 3000 гривень на строк до 03.08.2014 року. При цьому відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору, зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користуванням у розмірі 27,00% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Протягом терміну дії договору [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов'язань перед банком по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 25.08.2015 року становить 2 285,62 грн, з яких: - 1 187,72 грн. неповернута сума кредиту; 341,47 грн. прострочені відсотки; 756,43 грн. - пеня нарахована за період з 26.08.2014 року по 25.08.2015 року. Тому просив, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, водночас зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення ліміту кредитування [NUMBER]/980, за умовами якого банк встановив клієнту ліміт кредитування на рахунок [NUMBER] у розмірі 3000,00 грн., при цьому ліміт кредитування встановлений на строк до 03.08.2014р. (п.1 цього договору). В свою чергу, позичальник (клієнт) зобов'язався повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в термін передбачений цим договором та/або в інших випадках, визначених правилами та укладеним договором, що сторони обумовили у п.5 договору. Згідно положень п.3 договору про встановлення ліміту кредитування, за користування кредитом, отриманого в межах ліміту кредитування, клієнт щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, сплачує банку проценти у розмірі 27,00 % річних. Пунктом 6 договору передбачено, що ліміт кредитування продовжують свою дію на строк, на який був встановлений, якщо жодна із сторін до закінчення строку ( п.1 цього договору) не подала письмових заперечень проти такого продовження. Окрім цього, у пункті 9 договору закріплено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.3 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також встановлено, що 07.09.2025 року на адресу позичальника було направлено Вимогу про повернення кредиту (вих. № 07-09/2015) (а.с.11), яка була залишена відповідачем поза увагою. Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Як регламентовано статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується Випискою по рахунку з 08.08.2013 по 25.08.2015 р.р. (а.с. 10). Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що відповідач умов договору про встановлення ліміту кредитування належним чином не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 25.08.2015р. загальна сума боргу за договором про встановлення ліміту кредитування від 08.08.2013р. становить 2 285,62 грн., з яких: - 1 187,72 грн. неповернута сума кредиту; 341,47 грн. прострочені відсотки; 756,43 грн. - пеня нарахована за період з 26.08.2014 року по 25.08.2015 року. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернув вчасно отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування від 08.08.2013р. в розмірі 2 285,62 грн . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, такі складаються з судового збору в розмірі 1 218,00 грн., тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення.

Outcome: approved