Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Рішенням Зарічного райсуду м. Суми від 07.08.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування матеріальної та стягнення моральної шкоди завданої в результаті злочину, було вирішено позовні вимоги [PERSON], задовольнити частково. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON], в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 6543,81 грн., моральну шкоду розміром 7000 грн. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON], в рахунок відшкодування судових витрат : за сплачений судовий збір-232,70 грн., поштові витрати 165,59 грн., послуг перекладача, 256,96 грн. В решті вимог відмовити за необґрунтованістю. Дане рішення було оскаржено, як представником позивача так і відповідачем і апеляційні скарги направлені до розгляду в апеляційну інстанцію. За результатами розгляду апеляційним судом прийнята ухвала, якою справа знята з апеляційного розгляду і направлена Зарічному райсуду м. Суми для постановлення додаткового рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також виправлення описок. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є всі правові підстави постановити додаткове рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також виправлення описок, згідно наступного. В своєму позові зі змінами і доповненнями [PERSON], просив відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України стягнути заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання лікування, протезування, стороннього догляду, тощо. У разі ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, сума відшкодування повинна становити 26144,55 грн. Дані ствердження не заслуговують на увагу згідно наступного: відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України: Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.ст. 58, 59 ЦПК України зазначають, що докази повинні бути належні і допустимі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Допустимі це такі які одержані без порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачено: Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По перше [PERSON] являється громадянином другої країни, за весь час він не надав суду жодного доказу, що він працює і отримує заробіток, від позивача надходять довідки про стан його здоров'я, які стосуються періоду розгляду як цивільної так і кримінальної справи де визначений його статус як потерпілого , чим займається він в інший період доказів не надано, також не надано доказів з приводу того, що позивач потребує в посиленому харчування, санаторно-курортному лікуванню, витрат в зв'язку з стороннім доглядом справи, в зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Outcome: approved