Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.10.2011р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою був укладений Кредитний договір №014/0748/82/0024276, на підставі якого відповідачка отримала кредит в сумі 41 249,38 гривень строком погашення до 03.10.2017 року. У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 15.11.2012р. має заборгованість в загальній сумі 69 532,17 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 40 599,10 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 11 392,46 гривень, пені за порушення строків погашення кредиту та відсотків - 17 540,61 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по кредиту в загальному розмірі 69 532,17 гривень, судовий збір в сумі 695,32 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» присутній не був, надав заяву, у котрій просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні також присутня не була з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідачки чи про відкладення розгляду справи від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до заяви про скасування заочного рішення у задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 03.10.2011р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0748/82/0024276, на підставі якого відповідачка отримала кредит в сумі 41 249,38 гривень строком погашення до 03.10.2017 року. Відповідно до п.8.2 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі процента від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення щомісячних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання. Позичальником - відповідачкою [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо сплати кредиту та, відсотків по ньому, тобто порушені вимоги ст.1049 ч.1 ЦК України та умови кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.212,611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. Згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до п.29 постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положень статті 651 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 року позивачем на адресу відповідачки було спрямовано вимогу щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі в строк до 03.01.2013 року (а.с.17). Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь суми заборгованості за кредитним договором. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем сум заборгованості, які додані до позовної заяви (а.с.5-6), що розраховані станом на 15.11.2012 рік. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачені ним судові витрати в сумі 695,32 грн., оскільки вони підтверджені документально (а.с.2).

Outcome: approved