Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що житловий будинок з нижчевказаними господарськими будівлями і спорудами, що в с.Скопівка, по вул.Українська, 14, Коломийського району, належали на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько позивача [PERSON], який на час ліквідації колгоспних дворів проживав у спірному будинку разом із дружиною [PERSON]. Тому кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Однак, вказаний голова двору не отримав правовстановлюючий документ на дане майно і відсутня реєстрація права власності на нього. 11.03.2000 року померла [PERSON], а 26.02.2015 року [PERSON] Останній залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що право власності спадкодавця на спірний житловий будинок не зареєстровано. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 08.09.2016 року він звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву від 05.07.2016 року, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, підтверджує, що не заперечує проти отримання спадщини позивачем та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 29). Представник відповідача в судове засідання не зявився. Сільський голова с. Лісний Хлібичин 08.09.2016 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказує, що позовні вимоги цей відповідач визнає та просить справу розглядати без участі представника цієї ради. В звязку з неявкою в судове засідання вищевказаних учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно із заповітом, посвідченим 19.06.2012 року секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №12, [PERSON] заповів все своє майно своєму сину [PERSON], тобто позивачу (а.с.5). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-НМ №204248, виданого 01.03.2015 року, батько позивача [PERSON] помер 26.02.2015 року в с. Скопівка Коломийського району (а.с. 6). Відповідно до довідки №390, виданої 06.05.2015 року Ліснохлібичинською сільською радою, батьку позивача належав житловий будинок в с.Скопівка, по вул. Українська, 14, Коломийського району. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до колгоспного двору. На вказану дату в цьому господарстві були зареєстровані [PERSON] - голова двору, [PERSON] дружина (померла 11.03.2000 року). До своєї смерті [PERSON] в зазначеному будинку проживав сам. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений у виконкомі вказаної сільської ради 19.06.2012 року за реєстровим №12, не змінювався та не скасовувався (а.с.13). Судом також встановлено, що відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ, виданої 09.03.2016 року за №55419, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок №14 в с.Скопівка, по вул.Українській, Коломийського району Івано-Франківської області не зареєстровано (а.с.12). Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП «Коломийське МБТІ» 10.05.2016 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 48,8 кв.м. житловою площею 23,5 кв.м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літера Б, навісу - літера В, погребу - літера Г, комори - літера Д, стайні - літера Ж, стайні - літера К, вбиральні - літера Л, стодоли - літера М, навісу - літера Н, навісу - літера О, навісу - літера П, криниці - «№1», огорожі - «№2-5» ( а.с. 8-11). Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 27.05.2016 року, вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано (а.с.7). Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивач як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті своїх батьків, не взмозі оформити свої права на вказане спадкове майно. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав, а саме відсутність правовстановлюючого документу, виданого спадкодавцю, для визнання за позивачем права власності на спірне майно. На підставі наведеного, ст.ст.346, 392, 1268 ЦК України, та,

Outcome: approved