Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6206,51 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] 21.01.2016 року був укладений договір про встановлення ліміту кредитування №5559258, відповідно до умов якого [PERSON], було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) в сумі 4923,13 грн., зі сплатою 30,00% річних. Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, оскільки протягом тривалого часу не здійснює погашення заборгованості, а тому станом на 23.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 6206,51 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5954,51 грн., прострочені відсотки - 756,50 грн., нараховані відсотки - 151,80 грн., комісія - 123,08 грн., пеня - 252,00 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №5559258 від 21.01.2016 року у розмірі 6206,51 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак при подачі до суду позовної заяви звернувся з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за відсутності представника позивача та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Аналогічна заява надійшла до суду 22.05.2017р. Ухвалами суду від 06.06.2017р. та від 30.06.2017р. явку представника позивача в судове засідання було визнано обов'язковою, однак заявами від 19.06.2017р., від 127.07.2017р. представник позивача просив провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідно до частини другої статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В той же час, згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на наведене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін. Відповідач в судові засідання, призначені на 10.05.2017р., 06.06.2017р., 30.06.2017р. та 24.07.2017р. не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення які повернулися на адресу суду та на яких містяться підписи відповідача про отримання судових повісток, що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 21.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] був укладений договір про встановлення ліміту кредитування №5559258 (автоматичний овердрафт) (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки, банк встановлює по рахунку №2625001701091, ліміт кредитування в сумі , на строк та на умовах визначених цим договором та тарифами банку для тарифного пакету START, на умовах якого обслуговується рахунок. Відповідно до пункту 1.3 договору банк встановлює максимальну суму кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн., а відповідно до пункту 1.16 договору за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. На виконання умов договору банком надано відповідачу кредит в сумі 4923,13 грн. у вигляді встановленого ліміту кредитування, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку з 10.03.2016р. по 07.02.2017р., однак як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №5559258 від 21.01.2016 року, [PERSON], користуючись кредитними коштами починаючи з 15.03.2016р., зобов'язання щодо їх повернення не виконувала належним чином. Згідно з пунктом 1.18 клієнт зобов'язаний повернути кредитну заборгованість в повному обсязі в терміни, передбачені цим договором (п.1.5) та/або в останній день дії трудових (цивільно - правових) відносин з Організацією, та/або в інших випадках визначених Правилами та цим Договором, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Однак, відповідач свої зобов'язання в частині погашення заборгованості за кредитним договором не виконує. ПАТ «Кредобанк» надіслав на адресу [PERSON] вимогу про повернення кредиту за вих. №5678877PO/1 від 27.09.2016р., в якій зазначено, що станом на 23.09.2016 року загальна сума заборгованості останньої становить 5311,60 грн. яку банк вимагає погасити протягом 30 календарних днів з дати отримання цього повідомлення. Однак вимога позивача залишена відповідачем без розгляду та задоволення. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 4923,13 грн. та прострочених відсотків - 756,50 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3 ст. 549 ЦК) Відповідно до пункту 1.30 Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.14 Договору, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення 252,00 грн. пені підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 123,08 грн. комісії та 151,80 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки договором №5559258 від 21.01.2016 року стягнення з відповідача комісії не передбачено. Крім того, в наданому позивачем розрахунку позовних вимог, у графі «сума комісії за адміністрування кредиту» не зазначено розміру комісії, а в позовній заяві позивачем не вказано за які саме послуги банку нарахована комісія. В той же час, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 151,80 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, тоді як в розрахунку заборгованості зазначена сума вказана як - нараховані відсотки При цьому, в судове засідання представник позивача не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд з'ясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 123,08 грн. комісії та 151,80 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю. Поряд з цим, суд звертає увагу, що в прохальній частині позовної заяви позивачем помилково заявлено до стягнення 5954,51 грн. неповернутої суми кредиту, тоді як з матеріалів справи (описова частина позовної заяви, розрахунок позовних вимог) вбачається, що неповернута сума кредиту становить 4923,13 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 5931,63 грн., з яких заборгованість за кредитом - 4923,13 грн., прострочені відсотки - 756,50 грн., пеня - 252,00 грн. обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1529,14 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного

Outcome: partial