Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Слідчим СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] 24.07.2013 року в рамках кримінального провадження, відомості про яке, були внесені до ЄРДР за №12012060380000616 від 21.12.2012 року, [PERSON] було повідомлено про підозру в закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), в особливо великих розмірах. Такі дії підозрюваного були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2017 року [PERSON] було виправдано в інкрімінованому злочині у звязку з недоведеністю. Вирок залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.11.2017 року. [PERSON] заявив позов до Державної Казначейської служби України, Житомирської місцевої прокуратури, Головного управління національної поліції в Житомирській області, за яким просив стягнути з Державного бюджету України 200000 грн. на відшкодування моральної, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України. Позов мотивовано тим, що внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом протягом 52 місяців (з 24.07.2013 року по 09.11.2017 року), позивачу заподіяні моральні збитки, що виразились у великих душевних стражданннях, приниженні честі та гідності, порушенні нормальних життєвих зв'язків, звичного способу життя. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладенего в позовній заяві. Представник Житомирської місцевої прокуратури Стретович М.О. заперечила проти позову, пославшись на його необгрунтованість, а також заявила, що у позивача не виникло право заявити дійсний позов, оскільки кримінальне провадження відносно нього перебуває у Верховному суді на касаційному перегляді. Інші відповідачі своїх представників в суд не направили, надіслали відзиви на позов. Представник Державної казначейської служби України [PERSON] у відзиві вказує, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Разом з тим представник посилається на необгрунтованість позову. Представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області Голобородий Ю.М. у відзиві навів, що позов [PERSON] не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, ГУ НП в Житомирській області не є правонаступником УМВС України в Житомирській області та його територіальних органів, в тому числі і Богунського РВ УМВС України в Житомирській області, а тому не може відповідати за завдання останніми шкоди, позивачем не доведено самого факту заподіяння шкоди, та необгрунтовано розмір шкоди. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Так, ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями чи діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1176 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення), відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями чи діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, встановлюється законом. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону від 1 грудня 1994 р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (ст.2 Закону). Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, право на на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, виникає у громадянина у разі постановлення судом відносно нього виправдовувального вироку, не залежно від того яка підстава слугувала для постановлення такого вироку, визначення розміру відшкодування моральної шкоди відноситься до компетенції суду, таке право може бути реалізоване як при винесенні виправдовувального вироку, так і у спосіб заявлення відповідного позову в порядку цивільного судочинства, шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету, а відповідно відповідає за таку шкоду Держава в особі уповноважених органів, в тому числі і в особі Державної казначейської служби України, як органу на який покладено виконання рішення суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду. Інші доводи відповідачів на свій захист є надуманими. За обставин того, що вироком суду позивача було визнано невинним у вчиненні інкримінованих злочинів, суд приходить до висновку, що повідомлені йому підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак він потерпав від незаконного переслідування, в тому числі зазнав і моральних страждань на які послався в позовній заяві, а тому на підставі наведених више норм законодавства вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом. Доводи позивача про збільшення такого розміру, суд визнає непереконливими. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідстов та судом з 24.07.2013 року (день повідомлення про підозру) по 09.11.2017 року (дата набрання виправдовувальним вироком суду законної сили), тобто 52 повних місяці. Статею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 рік визначено в сумі 3723 гривні. Отже позивачу на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, з Державного буджету України має бути сплачено 193 596 грн. (52 х 3723). Витрати у справі суд відносить на рахунок держави. Заходів забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial