Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Своїм позовом до суду позивачі просили визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 500 та № 499 видане державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. та визнати за ними право на спадщину за законом на 1/4 частину земельних ділянок площею 1,6194 га та площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради Крижопільського району, Вінницької області. В подальшому 13.07.2020 позивачі подали до суду заяву про зміну позовних вимог, де просили суд, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 500 та № 499 видане державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. та визнати за [PERSON] право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020024; за [PERSON] право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020023. Вказали, що [INFO] в с. Зеленянка, Крижопільського району, Вінницької області, помер їхній батько [PERSON] . [INFO] в с. Красносілка Крижопільського району, Вінницької області померла їхня баба, мати їхнього батька [PERSON] . Після смерті баби залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 1,6194 га та 1,7201 га на території Красноліської ради Крижопільського району, Вінницької області. На день смерті баби вони являлися неповнолітніми, а тому спадщину прийняли після смерті баби, яка мала належати їхньому батькові у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. В даний час вони вирішили оформити спадщину на належну їм частку спадкового майна, але виявилось, що 29 квітня 2015 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. було видано свідоцтва про право на спадщину № 499 та № 500 згідно якого право власності на земельні ділянки перейшло до їхнього дядька, брата батька, [PERSON] . Вважають, дані свідоцтва про право на спадщину незаконними, оскільки після смерті баби Ѕ частина земельних ділянок повинна дістатись їм, як частка спадщини баби, яка мала б належати їхньому батькові. Також, в спадковій справ міститься довідка Красносільської сільської ради про спільне проживання [PERSON] із спадкодавцем на день її смерті, що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] проживав зі своєю сім`єю в [ADDRESS] і заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін [PERSON] нотаріусу не подав. Таким чином вони були змушені звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не можуть реалізувати свої законні права та інтереси. Позивачі в своїй заяві до суду просили позов задовольнити, справу розглянути в їхню відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, так як він не заперечує проти задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню як такий, що доведений свідоцтвами про народження, свідоцтвами про смерть, довідкою - випискою сільської ради, витягами з відділу Держгеокадастру, інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією спадкової справи. У відповідності до ч. 1 статті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.Згідно частини 2, 4 статті 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. З урахуванням приписів ч.І статті 1266 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та померлий [PERSON] . На час відкриття спадщини, після баби позивачі були неповнолітні, тому відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України вважаєються такими, що прийняли спадщину. Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. У відповідності до ч. 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ч. З статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно приписів статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до приписів статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є вимога про визнання правочину недійсним. Таким чином, встановлено достовірно, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом № 499 та № 500 є незаконними, оскільки порушує права позивачів визначені вищевказаним нормами закону. З огляду на вказане,

Outcome: partial