Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2021 року в цивільній справі № 161/21180/20 у задоволенні позову громадянина Республіки Польща [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено. 23.11.2021 року представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» - адвокатом Слесарчуком В.М. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути на користь його довірителя понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 566350, 91 грн. грн. До вищевказаної заяви долучені відповідні докази на обґрунтування розміру понесених судових витрат. 06.12.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про зменшення судових витрат, в якому останній не погоджується з розміром надання правничої допомоги, посилаючись на те, що сума вказана представником відповідача значно завищена. У судове засідання сторони не з`явились. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» просить стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 566350, 91 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача долучає до матеріалів справи договір про надання професійної правничої допомоги № 02-1942/21 від 12.02.2021 року, акти приймання-передачі правової допомоги, рахунки- фактури з підтвердженням платіжних доручень, на загальну суму 566350, 91 грн, детальний опис робіт (наданих послуг), довідку щодо ставок адвокатів, юристів та інших працівників адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. На переконання суду, заявлені адвокатом Слесарчуком В.М. до стягнення витрати на правничу допомогу є завищеними, а їх розмір, виходячи із прожиткових мінімумів на одну особу та основних соціальних і демографічних груп населення, є необгрунтованим. Розмір здійснених представником відповідачів витрат був не обов`язковим та в окремих випадках недоцільним, без обгрунтовання їх потреби. Відтак, суд вважає, що стягнення із позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі призведе до неправомірного збагачення сторони відповідача, а тому вважає за необхідне заяву представника відповідача ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» - адвоката Слесарчука В.М. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. Виходячи із вимог ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів відповідача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» в сумі 25000 грн.

Outcome: partial