Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Степанівська селищна рада Сумського району звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд відібрати у [PERSON] без позбавлення батьківських прав її малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що на території селищної ради зареєстрована та проживає відповідачка [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] . Відповідачка перебуває на обліку відділу соціального захисту населення Степанівської селищної ради як особа, яка має інвалідність з дитинства. [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі, батько малолітньої [PERSON] записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: часто зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, ніде не навчалась і не працює. Питання поведінки та способу життя відповідачки неодноразово розглядалося на комісіях в селищній раді. До народження дитини, під час вагітності [PERSON] часто тікала з дому та проживала з черговим співмешканцем. Перед пологами вона переїхала жити до своїх батьків, де створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Службою у справах дітей Степанівської селищної ради [PERSON] разом з донькою взято на облік родин, які потрапили у складні життєві обставини, так як мати має інвалідність з дитинства та має негативну характеристику у суспільстві. 20.10.2021 до селищної ради надійшло повідомлення мешканців громади, що відповідачка в стані алкогольного сп`яніння гуляє на вулиці разом зі своєю донькою [PERSON] та під час обстеження представниками селищної ради було виявлено, що [PERSON] мала ознаки алкогольного сп`яніння, дитина була вдягнена в одяг, який не відповідає сезону. Про вказану ситуацію було повідомлено бабусю дитини [PERSON] та запропоновано взяти на себе відповідальність за життя та здоров`я онуки, проте вона у зазначений комісією час не з`явилася та не забажала взяти на себе таку відповідальність. Неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських прав несе загрозу життю та здоров`ю дитини, а тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та ради опіки та піклування було прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав. 20.10.2021 малолітня [PERSON] була відібрана від матері [PERSON] та поміщена для обстеження до КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» з подальшим влаштуванням до ККНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». З вказаного часу до подання позову відповідачка не проявила інтересу до дитини, не відвідувала її та не здійснила ніяких дій, направлених на її повернення, що свідчить про її ухилення від виконання своїх обов`язків по належному догляду та вихованню доньки. Від представника позивача - начальника служби у справах дітей Степанівської селищної ради Рудиченко М.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, з позовом згодна. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 5,8). Згідно довідки-характеристики виконкому Степанівської селищної ради Сумського району Сумської областівід 22.10.2021 року №197-02-25 [PERSON] , [INFO]. яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має інвалідність з дитинства (психіатричного напрямку), не одружена, проживає разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] . За час проживання на території селищної ради [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: часто зловживала спиртними напоями, не працює. До народження дитини вела розгульний та бродячий спосіб життя, постійно створювала конфлікти в родині, сварилася з батьками. Питання її поведінки неодноразово розглядалося на комісіях в селищній раді. До народження дитини, будучи вагітною, [PERSON] часто тікала з дому та проживала разом зі співмешканцем у будинку, де відсутні належні санітарно-гігієнічні умови для проживання. З [PERSON] неодноразово проводилися профілактичні бесіди спеціалістами селищної ради, але не завжди мали позитивний результат (а.с. 11). Начальником служби у справах дітей Степанівської селищної ради Рудиченко М.О. було направлено лист 21.10.2021 №117-10-15 на ім`я начальника ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про вжиття відповідних заходів до [PERSON] за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до актів обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] (а.с. 14,15) - створено належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської областівід 20.10.2021 року №286 вирішено: негайно відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав; органу опіки та піклування в семиденний строк звернутися до Сумського районного суду Сумської області з позовною заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; тимчасово влаштувати на повне державне утримання малолітню [PERSON] до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном до 6 місяців (а.с. 9). Відповідно до довідки № 975/14 від 10.11.2021, виданою директором КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», малолітня [PERSON] , [INFO] , поступила до закладу 10.11.2021 року на повне державне утримання (а.с. 22). Таким чином, відповідачка обов`язки по вихованню своєї дитини належним чином не виконує. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч.ч. 1,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини. Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не бажає її забрати до себе для виховання. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. З огляду на встановлені факти та визнання позовних вимог відповідачкою, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини суд приходить до висновку, що у [PERSON] необхідно відібрати малолітню [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 170 Сімейного Кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, а також 908, 00 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved