Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку № [ADDRESS]. Відповідачі - його син, невістка, двоє їхніх дочок - його внучок, які є повнолітніми, зареєстровані у вказаному будинку, проте у ньому не проживають з 2013 року. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним будинком на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, однією з причин чого є те, що він не може через реєстрацію відповідачів оформити субсидію. Заперечення відповідача [PERSON] Відповідач стверджує, що проживав у будинку з дружиною та двома дітьми у будинку як член сім'ї позивача. Здійснив у будинку заміну вікон, добудову господарської споруди, ремонт літньої кухні тощо. Вважає, що має право власності на частку у праві власності на будинок як колишній член колгоспного двору. Домогосподарство мало статус колгоспного двору, станом на 07.02.1991 року, доки був чинним ЦК УРСР, він був членом колгоспного двору, а отже, отримав право на частку у майні колгоспного двору, в тому числі частку у праві власності на будинок. Просить у позові відмовити. Заяви, клопотання, інші дії. Позивач уточнив свої вимоги, зазначивши підставою для втрати права користування житловим приміщенням ч.2 ст.405 ЦК України. Мотивувальна частина рішення. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України: «2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.» Згідно ч.1 ст.81 ЦПК: «1.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Будинок № [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим на підставі рішення виконкому Сільцівської сільської ради Ковельського району Волинської області № 5 від 30.10.2006 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 19.02.2008 року. Відповідач [PERSON] та інші відповідачі не довели, що їм належить бодай яка частка у праві власності на будинок, не подавши щодо цього жодного правовстановлюючого документу. Тому суд відхиляє твердження відповідача [PERSON], що він має право користування будинком на основі належної йому частки у праві власності на будинок, зокрема, як колишньому члену колгоспного двору. Відповідачі проживали у будинку як члени сім'ї позивача, що не заперечувалось сторонами, а також підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідачі не проживали у будинку без поважних причин понад один рік, що підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Зазначені свідки показали, що відповідачі проживали у будинку як члени сім'ї позивача до, щонайбільше, 2014 року (залишили будинок «чотири роки тому», згідно їх показань в судовому засіданні). Будинок залишили тому, що невістка - відповідач [PERSON] «хотіла мати свій куточок». Будинок залишили попри те, що дружина позивача (свекруха відповідача [PERSON]) пропонувала їм зробити окремий хід в будинок і проживати далі. Залишаючи будинок, відповідачі забрали з собою своє господарство і речі (живність, сільськогосподарський реманент), демонтували постелене ними покриття підлоги - ламінат, вставлені ними двері. Відповідачі перебралися жити у придбану ними у цьому ж селі хату, де провели ремонт, завели господарство, мають худобу, обробляють поле. Після того як вибралися, позивача та його будинок відвідували не часто, а останні півтора роки зовсім не відвідують. Відвідували будинок по-родинному і для надання допомоги батькам, а не з метою там проживати. Відповідачі не спростували вказаних показань свідків нічим. Подані відповідачами докази придбання ними будматеріалів датовані 2012 роком, коли вони проживали у будинку як члени сім'ї позивача, тому факт проживання у будинку у періоді починаючи з 2014 року або ж поважності причин не проживання у будинку у цьому ж періоді не доводять. Відповідачі мали можливість проживати у будинку у періоді починаючи з 2014 року, однак, обрали для себе проживання у іншому місці з власних міркувань. Тому, про ніяку поважність причин не проживання у будинку мова вестися не може. Збереження у відповідачів інтересу до будинку зумовлене не бажанням проживати у ньому, а бажанням мати у власності частку у праві власності на вказаний будинок. Судом не встановлене існування домовленості між відповідачами та власником житла щодо іншого, ніж зазначеного у ч.2 ст.405 ЦК України, порядку користування будинком. Тому кожен з відповідачів втратив право на користування будинком, оскільки не проживав у будинку понад один рік без поважних причин. Позов обґрунтований і його слід задовольнити.

Outcome: approved