Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В позові посилається на те, що 30 вересня 2008 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк«Приватбанк» було укладено кредитний договір № MKL 6GA0000000032 , за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 23230,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2018 року. Позивач зазначав, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідач [PERSON] і [PERSON] уклали іпотечний договір від 30.09.2008 року. За вказаним договором іпотеки банку передано в іпотеку нерухоме майно вартістю 140 969,00 грн., а саме: домоволодіння - житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності . Оскільки [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання основного кредитного договору, в результаті чого станом на 22.02.2013 заборгованість перед позивачем складає за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4912,47 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; - штраф(фіксована частина) - 31,29 доларів США; - штраф( процентна складова) - 1507,29 доларів США. На підставі викладеного позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Позивач також просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в житловому будинку(предмет іпотеки) та зняти їх з реєстраційного обліку і стягнути з відповідача судовий збір по справі. 03 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» , третьої особи [PERSON] про скасування договору іпотеки № 6 0000000032 від 30 вересня 2008 року. Позивач зазначав, що договір іпотеки був укладений з істотним порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним. Так, в будинку який є предметом іпотеки, проживає його дружина [PERSON], яка є інвалідом третьої групи, його син [PERSON], невістка [PERSON] та неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], а також неповнолітня [PERSON], [INFO]. Зі сторони відповідача не було роз'яснено, що він порушує права неповнолітньої дитини на користування житлом і що він не має права без дозволу органу опіки і піклування на укладання договору іпотеки. При цьому необхідного дозволу органу опіки і піклування на укладення договору іпотеки відповідач від нього не вимагав. Крім того, позивач зазначав, що відповідно до чинного законодавства, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки №1845 від 30 вересня 2008 року та зобов'язати приватного нотаріуса скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек та скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна та закрити провадження у справі за позовом банку до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Касич І.М. позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] про скасування договору іпотеки заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні третя особа [PERSON], який є також представником відповідача за первісним позовом позов банку не визнав просив відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що він не відмовляється від сплати кредиту, однак не мав змоги сплачувати кредит у зв'язку з важким матеріальним становищем. Крім того, пояснив, що договір іпотеки був укладений з істотним порушенням вимог законодавства, а тому просить скасувати його. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2008 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк«Приватбанк» було укладено кредитний договір № MKL 6GA 0000000032 , за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 23230,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідач [PERSON] і [PERSON] уклали іпотечний договір від 30.09.2008 року. За вказаним договором іпотеки банку передано в іпотеку нерухоме майно вартістю 140 969,00 грн., а саме: домоволодіння - житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності . Згідно положень договору іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за цим або кредитним договором банк набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки. Також встановлено, що [PERSON] всупереч умов вищевказаного кредитного договору неналежно виконував взяті на себе зобов'язання в частині щомісячного здійснення платежів суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами, порушивши права позивача, який вимушений був з цих підстав звернутися до суду за захистом порушених прав. Факт наявності у [PERSON] перед позивачем заборгованості за зазначеними договорами стверджується наявними у справі вищевказаними доказами та розрахунком заборгованості з погашення кредиту та відсотків боржником [PERSON], згідно якого загальна сума заборгованості складає станом на 22.02.2013 року за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4912,47 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; - штраф(фіксована частина) - 31,29 доларів США; - штраф( процентна складова) - 1507,29 доларів США. Правовідносини між сторонами випливають із зобов'язань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. п.2.2.1. - 2.2.5. кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком, відповідно до розробленого графіку погашення, своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку, передбаченому цим Договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, в разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятиденний календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним. Оскільки, позичальником тривалий час (більше шістдесяти днів) не сплачуються відсотки за користування кредитом, термін повернення всієї суми отриманого та неповернутого кредиту настав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За таких обставин, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим. Щодо позовної вимоги банку про виселення, то така не підлягає до задоволення. Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.18 п.2 Закону України «про іпотеку» однією з істотних умов, які повинен містити іпотечний договір є зміст та розмір основного зобов'язання. Строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності такої істотної умови іпотечний договір може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. В укладеному між сторонами іпотечному договорі міститься посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, тому вимоги законодавства є належно виконаними. Відповідно до Іпотечного договору позивач, Іпотекодавець, ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, що обумовлює основне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого Іпотечним договором. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до Іпотечного договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору, що обумовлюють основне зобов'язання. Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього Договору забезпечуються також і розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір про іпотечний кредит від 30 вересня 2008 року, як вже було досліджено вище, містив всі істотні умови, які є необхідними для такого виду правочинів: строк виконання зобов'язань, порядок виконання зобов'язань та інші необхідні умови. Згідно зі ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України , зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - З, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч. 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; та (ч. 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Аналіз зібраних по справі доказів свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору іпотеки, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» , [PERSON], [PERSON] недійсним. Як вбачається із матеріалів справи, договір іпотеки між сторонами укладений 30 вересня 2008 року. Виходячи із положень ст.ст.256, 257 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності щодо визнання недійсним договору від 30 вересня 2008 року закінчився 30 вересня 2011 року. При викладених обставинах, оцінивши всі докази, суд вважає, що підстав для задоволення зустрічного позову не має. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial