Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Рішенням Сарненського районного суду від 1.12.2015 р. виділено [PERSON] в натурі та визнано за нею право власності на 1\\2 частину жилого будинку № 11 по вул.. Медведєва, 11 в м. Сарни з конкретними приміщеннями та припинено її право спільної часткової власності на жилий будинок № 11 по вул. Медведєва в м. Сарни. [PERSON] звернулась в суд із заявою ухвалити додаткове рішення про визнання за нею право особистої приватної власності на квартиру № 2 в цьому ж будинку, як самостійний об»єкт нерухомого майна, оскільки ці вимоги судом не вирішені; посилалась на технічний паспорт на житло, в якому вказано, що будинок складається з квартири №1 та квартири № 2; також судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на її користь з відповідача [PERSON] В судовому розгляді позивачка підтримала заяву та дала пояснення по її суті. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав вимоги позивачки та вважав, що підстав для додаткового рішення немає. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково. В позовній заяві [PERSON] дійсно просила в п. 3 визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру № 2 з надвірними будівлями, як самостійний об»єкт нерухомого майна, однак судом не вирішено ці її вимоги. Суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки рішенням Сарненського районного суду від 7.05.2007 р. за нею визнано право власності на 1\\2 частину жилого будинку № 11 по вул.. Медведєва, в м. Сарни і на підставі рішення суду за нею було зареєстровано право власності на 1\\2 частину цього житла, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Інша 1\\2 частина цього ж будинку зареєстрована на праві власності за павлюком В.Г. на підставі договору дарування, про що вказаного у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тобто, жилий будинок перебував у спільній частковій власності сторін та за позовом [PERSON] їй виділено її частка в натурі та припинено право спільної часткової власності на житло, вона набула право на окрему частку в житлі з конкретними приміщеннями. Тобто, позивачка набула право власності на виділене майно і таке право підлягає державній реєстрації відповідно до ст. 364 ЦК України. В підтвердження позовних вимог позивачка посилалась на те, що в технічному паспорті вказано, що житло має дві квартири № 1 і № 2. Однак, цей розподіл на квартири із зазначенням їх номерів є умовним і ні позивачка, ні відповідач не мають таких юридичних адрес свого житла, про що йдеться як в документах про власність, так і в реєстрації місця проживання. Посилання позивачки на ч.3 ст. 358 ЦК України про право надання співвласнику в окреме володіння частини майна в натурі є безпідставним, оскільки ця норма регулює здійснення права спільної часткової власності за домовленістю співвласників про володіння та користування майном. Тому підстав для визнання права власності на квартиру № 2 як самостійний об»єкт нерухомого майна суд не вбачає. Суд вважає, що є необхідність стягнути з відповідача на користь позивачки сплачний нею судовий збір в розмірі 1% ціни позову 468.41 грн. На підставі ст.ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України,

Outcome: approved