Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 47168,80 доларів США і 152991,94 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що 24.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір №6241629, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредит в сумі 40000,00 доларів США на строк до 24.03.2018 року з платою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,49 % річних. Згідно з додатковою угодою №7630633 від 14.05.2009 року до зазначеного кредитного договору, укладеною між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, і [PERSON], останньому було видано другий транш кредиту у сумі 79825,00 гривень для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 10300,00 доларів США. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач бувзмушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач і його представник у судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження отримання [PERSON] кредитних коштів. Рахунок заборгованості не несе будь-якої юридичної сили і не відноситься до документів, що підтверджує наявність заборгованості. Заяви на переказ готівки, надані представником позивача суду, не підтверджують погашення коштів відповідачем у межах трирічного строку позовної давності, оскільки підпис на них розгледіти неможливо, карткові рахунки і номер договору, вказаний у призначені, не співпадають із кредитним договором. Крім того, позивач пропустив встановлений строк позовної давності, оскільки 03.08.2009 року банк відправив відповідачу вимогу про дострокове повернення всього кредиту, яка повинна була бути виконана протягом 7 календарних днів, тому строк позовної давності сплив 10.08.2012 року. Також позивач не має права стягувати заборгованість в іноземній валюті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, експерта, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2008 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» (банк), і [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №6241629 (том 1 а.с.11-15), згідно з вимогами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40000,00 доларів США для використання на розсуд позивальника, що підтверджується меморіальним валютним ордером №419015479 від 24.03.2008 року (том 1, а.с.16), а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 24.03.2018 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.1.3 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 13,49% річних. Згідно з п.3.2.1 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у додатку №1 до кредитного договору, який є його невідємною частиною. Пунктом 3.1.2 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються виходячи з щоденного залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами, починаючи з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 днів у році і нараховуються щоденно. На підставі п.3.5.7 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник, відповідно, зобовязаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобовязань позичальника за цим договором, зокрема, при невиконанні позичальником зобовязань перед банком за цим договором. Відповідно до п.3.5.8 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року зазначену в п.3.5.7 цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом зі сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний виконати в строк не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання. Пунктом 5.2 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користуванням кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожен день прострочення. На підставі п.5.5 кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року за кожний випадок порушення позичальником обовязків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. 14.05.2009 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» (банк), і [PERSON] (позичальник) було укладено додаткову угоду №7630633 до кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року, відповідно до якої останньому було видано другий транш кредиту у сумі 79825,00 гривень для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 10300,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №600121195 від 14.05.2009 року (том 1 а.с.18-22, 23). Відповідно до ІІ розділу додаткової угоди №7630633 від 14.05.2009 року до кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року за користування другим траншем кредиту процентна ставка становить 19,00 процентів річних. Проценти за користування другим траншем розраховуються, виходячи з 360 днів у році та нараховуються щоденно. Згідно з ІІІ розділом додаткової угоди №7630633 від 14.05.2009 року до кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року другий транш кредиту надається позичальнику на строк до 14.03.2018 року. 01.06.2009 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» (банк), і [PERSON] (позичальник) укладено додаткову угоду №7685235 до кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року, відповідно до якої було внесено зміни до графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним (том 1 а.с.24-25). При цьому, [PERSON] вимоги кредитного договору №6241629 від 24.03.2008 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення всієї суми заборгованості не вжив (том 1 а.с.26-27). Згідно із заявками про переказ готівки №14 від 16.02.2012 року (том 1 а.с.154) і №54 від 28.02.2012 року (том 1 а.с.155) [PERSON] було внесено на картковий рахунок №334851-26259974734418-USD грошові кошти на загальну суму 600,00 доларів США. Однак, відповідач і його представник під час розгляду справи заперечували щодо підписання відповідачем зазначених заявок про переказ готівки. Для зясування питання про те, чи виконано підпис на оригіналах заяв про переказ готівки №14 від 16.02.2012 року і №54 від 28.02.2012 року, наданих Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», [PERSON], або іншою особою, ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.06.2015 року за клопотання представника відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза (том 1 а.с.203-204). Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Д/№300 від 24.11.2015 року підписи в графах «Підпис платника» в оригіналі заяви про переказ готівки №14 від 16.02.2012 року та в оригіналі заяви про переказ готівки №54 від 28.02.2012 року, виконані ймовірно [PERSON], відповісти на питання про підпис у категоричній формі не виявилося можливим через недостатність обсягу графічної інформації, обумовлений стислістю і простотою будови підпису (том 1 а.с.221-224). Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON], яка надала висновок №Д/№300 від 24.11.2015 року, пояснила суду, що відповісти на питання про підпис у категоричній формі не виявилося можливим через недостатність обсягу графічної інформації, обумовлений стислістю і простотою будови підпису. Надання будь-яких додаткових зразків підпису [PERSON] з огляду на особливості його підпису також не дозволять надати відповідь у категоричній формі. Експерт виключив можливість вчинення підпису іншою особою, а ніж [PERSON] Станом на 04.09.2014 року (включно) у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №6241629 від 24.03.2008 року в сумі 47168,80 доларів США і 152991,94 гривень, а саме: 27679,19 доларів США заборгованість за сумою кредиту (перший транш), 79825,00 гривень заборгованість за сумою кредиту (другий транш), 19489,62 доларів США сума заборгованості за процентами за користування першим траншем кредиту за період з 24.06.2009 року по 04.09.2014 року, 73166,94 гривень сума заборгованості за процентами за користування другим траншем кредиту за період з 24.11.2009 року по 04.09.2014 року (а.с.5-6). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Будь-яких доказів, які б спростували надані представником позивача розрахунки заборгованості, процентів за кредитним договором, відповідачем і його представником суду не надано. Крім того, ніяких клопотань від відповідача і його представника про призначення експертизи розрахунку заборгованості до суду не надходило. Розмір заборгованості є обґрунтованим, підтверджується умовами кредитного договору, відповідними розрахунками, наданими представником позивача, іншими матеріалами справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №6241629від 24.03.2008 рокуЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу перший транш кредиту в сумі 40000,00 доларів США і другий транш кредиту у сумі 79825,00 гривень. Однак останній порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та процентів по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту і несплачених відсотках по ньому, відповідно до приведеного ПАТ «Перший український міжнародний банк» розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Доводи відповідача і його представника про те, що позивач не має права стягувати заборгованість в іноземній валюті, суд також вважає безпідставними з огляду на наступне. Згідно зі ст.99 Конституції України національною одиницею України є гривня. За приписами ст.35 Закону України «Про Національний банк України», гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки на підставі банківської ліцензії мають право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. На підставі ст.49 цього Закону, розміщення банком залучених коштів від свого імені, на власний ризик, власних умовах є кредитною операцією. Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. З огляду на викладене, надання та одержання грошових коштів в рамках кредитного договору в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні відповідними суб'єктами імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Таким чином, із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просив стягнути заборгованість у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Правовий висновок з цього питання викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі №190цс15. Судом під час розгляду справи встановлено, що Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» на момент укладання спірного кредитного договору мав видану в установленому законом порядку ліцензію на здійснення валютних операцій та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями. Доводи відповідача і його представника про необхідність застосування позовної давності є також необґрунтованими, з наступних підстав. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст.264 ЦК України). Згідно із заявками про переказ готівки №14 від 16.02.2012 року (том 1 а.с.154) і №54 від 28.02.2012 року (том 1 а.с.155) [PERSON] було внесено на картковий рахунок №334851-26259974734418-USD грошові кошти на загальну суму 600,00 доларів США. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовна давність застосуванню не підлягає, оскільки відповідачем було проведено частину оплати заборгованості за кредитним договором і перебіг позовної давності перервався. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача у межах позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved