Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 22.02.2014 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них [INFO] народився син [PERSON], який проживає з позивачкою. Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що відповідач матеріально сім'ю не забезпечував, не цікавився дитиною, не допомагав у її вихованні, у спілкуванні з позивачкою та їх дитиною часто проявляв агресію. Крім того, відповідач зраджував позивачці в подружній вірності. Із вказаних причин сторони припинили спільне проживання, впродовж двох років проживають окремо і не підтримують будь-яких стосунків. Збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивачки. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, залишити їй прізвище «[PERSON]» та залишити проживати з нею вказаного малолітнього сина сторін. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 05.04.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 05.04.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 22.02.2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №63. В зв'язку з одруженням дружина змінила своє прізвище - «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.3). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Факт проживання вказаної дитини з позивачкою стверджується довідкою №254, виданою виконкомом Корницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 11.03.2016 року (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, протягом двох років проживають окремо, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER], виданим 15.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, стверджується, що позивачка того дня змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). Тому суд не вирішує питання про вибір позивачкою прізвища в порядку ст.113 СК України, оскільки до подачі даного позову вона вже фактично відновила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В зв'язку з відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін суд вважає, що його слід і надалі залишити проживати з позивачкою. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved