Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 серпня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа управління - службу у справах дітей Адміністратції Соборного району Дніпровської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, у якій позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2013 року по справі № 101/3305/13-ц на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 червня 2013 року та до повноліття дітей на 4 000 грн. по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалася на те, що 11 червня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції АР Крим з відповідним актовим записом № 96. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після народження першої дитини відповідач перестав приховувати від неї свою залежність від алкоголю та наркотичних засобів. 03 грудня 2013 року рішенням Алуштинського міського суду АР Крим шлюб між ними було розірвано. Наразі діти проживають з нею, відповідач не надає належної уваги дітям, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей. Востаннє відповідач спілкувався з дітьми 30 вересня 2013 року, коли приїхав на святкування дня народження доньки, після чого відповідач зник та більше ніколи не намагався спілкуватися з дітьми, отже фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2013 року по справі № 101/3305/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 червня 2013 року та до повноліття дітей. Проте відповідач не виконує належним чином рішення суду. Згідно розрахунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 02 жовтня 2020 рік становить 193 843,85 грн. Наразі їй не відомо про регулярний дохід відповідача, оскільки він постійно проживає АР Крим, а отримати відомості про його доходи не можливо, тому просила суд змінити розмір аліментів на тверду грошову суму в розмірі 4 000 грн. по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с.2-8). 24 вересня 2021 року від відповідача на електрону адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с. 49). 03 грудня 2021 року адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради надано висновок про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-59). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 серпня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.36-37). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 38). До суду 26 серпня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.43). Ухвалою судді від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа управління - службу у справах дітей Адміністратції Соборного району Дніпровської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав (а.с. 39-40). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.62-63). Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 61). Відповідач 24 вересня 2021 року на електрону адресу суду подав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с. 49). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про день та час повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. 11 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції АР Крим з відповідним актовим записом № 96. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) та син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). 03 грудня 2013 року рішенням Алуштинського міського суду АР Крим шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 13). Рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 03 жовтня 2013 року по справі № 101/3305/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 червня 2013 року та до повноліття дітей (а.с. 12). Наразі діти проживають з позивачем, що підтверджується договором оренди житла від 28 квітня 2020 року (а.с. 16-17), актом про фактичне проживання осіб від 28 жовтня 2020 року (а.с. 18) та актом обстеження умов проживання від 10 березня 2021 року (а.с .31). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого головним державний виконавцем відділу примусового виконання рішень при примусовому виконанні виконавчого листа, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утриманні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 02 жовтня 2020 рік становить 193 843,85 грн. (а.с. 19-21). Відповідно до характеристики від сімейного лікаря КНП «ДЦПМСД №4» ДМР, всіма питаннями відносно лікування, оздоровлення, профілактики здоров`я дітей, займається мати [PERSON] (а.с. 26) [PERSON] разом з дітьми та нинішнім чоловіком [PERSON] , винаймають житло за адресою [ADDRESS] (а.с.16-17). Відповідно до акта обстеження умов проживання, умови для дітей створенні належним чином та відповідають віковим особливостям (а.с. 31). 03 грудня 2021 року адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради надано висновок про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-59). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина та доньку, матеріально їх забезпечувати, піклуватися про їх фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідач ніяким чином не проявив інтересу до розгляду цього питання, будь-яких доказів, що свідчать про належне виконання ним батьківських обов`язків суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стосовно зміни розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181СК України). У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому, на даний час законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів є більшим, ніж передбачено у вищезазначеному рішенні суду. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року становить 2395 грн., з 01 липня 2510 гривень, з 01 грудня 2618 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені докази у своїй сукупності доводять, що майновий стан позивачки погіршився, так-як на її утриманні перебувають діти, які у міру їх підростання потребують все більших і нових витрат, які пов`язані з повноцінним харчуванням, забезпечення відповідним одягом і взуттям та засобами гігієни, понесення витрат на навчання, відвідування гуртків, та інший всесторонній повноцінний розвиток, а у разі необхідності забезпечення належним лікуванням, що у сукупності забезпечує дитині повноцінний гармонійний розвиток. Відтак визначений рішенням суду розмір аліментів наразі цим вимогам не відповідає. Виходячи з цього, з метою забезпечення гарантованого державою права на утримання дітей на рівні не менше від законодавчо встановленого, суд вважає за можливе задовольнити позов та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Алуштинського міського районного суду Автономної республіки Крим від 03 жовтня 2013 року по справ № 101/3305/13 на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] змінивши їх розмір з 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 червня 2013 року та до повноліття дітей на 4 000 грн. по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дітьми повноліття. Визначаючи збільшений розмір стягуваних аліментів, судом враховано, що утримання повинно забезпечувати мінімальні потреби дитини, які необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. А відтак, збільшений судом розмір аліментів відповідає принципу добросовісності, розумності та справедливості. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved