Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру Львівської області Відділ у Стрийському районі, Стрийська міська рада Львівської області (треті особи), в якій просить виділити земельну ділянку, що є у спільній сумісній власності та визнати за нею право власності на 1/7 частину земельної ділянки розташованої у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що на праві спільної сумісної власності їй та відповідачам по справі належить земельна ділянка площею 0.0779, кадастровий номер 4611200000:05:003:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована у [ADDRESS] В згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі витягу з рішення XII сесії VII демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області номер 405 виданого 12.09.2017р. Індексний номер 37450787. Ринкова вартість земельної ділянки становить 184 564.58грн. згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 28.05.2019р. Сьомим співвласником земельної ділянки був її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2019р. по цивільній справі № 456/4940/18 встановлено факт проживання позивачки з [PERSON] - спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років на час відкриття спадщини. На підставі цього рішення державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори 02.05.2019 видав позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] 1/2 частину квартири, розташовану у [ADDRESS] , реєстр № 1180. Так як інших спадкоємців першої - третьої черги не було. Стосовно належної [PERSON] на праві спільної сумісної власності земельної ділянки в [ADDRESS] , нотаріус не могла видати позивачці свідоцтва про право на спадщину, так як частка спадкодавця [PERSON] в земельній ділянці, що є в спільній сумісній власності не визначена. Добровільно поділити земельну ділянку та визначити ідеальні частки співвласників земельної ділянки неможливо у зв`язку із смертю одного із співвласників. Тому позивачка звертається до суду. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву. Треті особи не скористалися правом на подання пояснень. У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, виключивши вимоги щодо визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності як 1/7 частину та визнання за позивачкою права власності на цю 1/7 частину земельної ділянки, так як вони ґрунтуються на вимогах закону, а саме: відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Заяви та клопотання учасників справи. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.59,70). Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с.60,69). Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с.62). Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.64). Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.66). Представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.108, 131) Представником позивача подано клопотання про заміну відповідача та залучення в якості третьої особи Стрийську міську раду Львівської області (а.с.124-126). Представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.128-130, 148-151) Процесуальні дії у справі. 24.06.2019 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.23-27). Ухвалою від 11.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.28-29). Ухвалою від 07.11.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88-89). Ухвалою судового засідання від 24.03.2020 відкладено розгляд справи (а.с.109-110, 132-133). Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про виділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/7 її частину в порядку спадкування за законом, так як нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки частка померлого в спільному майні на земельну ділянку не виділена. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2018 [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 індексний номер 99592842 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної вартості належить земельна ділянка площею 0.0779, кадастровий номер 4611200000:05:003:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована у [ADDRESS] . (а.с.11) Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 28.05.2019 ринкова вартість земельної ділянки складає 184 564,58грн. (а.с.13). Згідно технічного паспорта від 28.04.2006 вбачається, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , розмір частки власності Ѕ. (а.с.14). Як вбачається з будинкової книги за адресою [ADDRESS] були прописані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-18). Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду від 22.02.2019 встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 09.06.1982 до часу відкриття спадщини (а.с.19-20). Відповідно до відповіді державного нотаріуса від 27.05.2019 № 1423/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку,оскільки частка померлого в спільному майні на земельну ділянку не виділена. (а.с.21). З матеріалів спадкової справи № 149/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. із заявою про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 02.05.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] . Зміст правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки частка померлого в спільному майні на земельну ділянку не виділена. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Щодо виділення в натурі частки земельної ділянки, то дані правовідносини врегульовані статтями 368,369,370 ЦК України, які визначають, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статтей 86,89 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Як вбачається із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 0.0779, кадастровий номер 4611200000:05:003:0016 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої у [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину, оскільки подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідачі на належні їм частки у спадковому майні не претендують, про що подали суду відповідні заяви, позовні вимоги визнали повністю. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, тому позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 355, 364, 368, 370, 1220, 1225, 1226, 1264, 1268 ЦК України та

Outcome: approved