Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 р. позов [PERSON] задоволено частково. 12.04.2021 р. представником позивача на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, та ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 16.04.2021 р. цивільну справу за апеляційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2021 р. повернуто до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Необхідність розгляду питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи в даній справі відсутня. Як встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2021 р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди задоволено частково та ухвалено: стягнути з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Втім, в резолютивній частині рішення суду від 16.03.2021 р. не зазначено про розподіл судових витрат, а також в мотивувальній частині судового рішення із вказаного питання не наведено мотивування. Щодо розміру судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, то, здійснюючи їх розподіл, суд керується наступним. 23.11.2020 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, за подання якої позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., виходячи із ціни позову 35651,96 грн. (а.с. 14 Том 1). 12.01.2021 від позивача надійшла уточнена позовна заява з урахуванням зміни предмету та підстав позову, в якій позивач просив, окрім стягнення з відповідача на його користь коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги у розмірі 35651,96 грн., стягнути також збитки в сумі 268 086,00 грн. упущеної вигоди (сплачено судовий збір у розмірі 2680,86 грн. /а.с.105 Том 1/); 80 000 грн. моральної шкоди (сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. /а.с. 106 Том 1/), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.85-103 Том 1). Відтак, з урахуванням уточненої позовної заяви, ціна позову збільшилася та становить 383737,96 грн. За пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового розміру за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350 грн.). Тобто, за подання вказаної позовної заяви, з урахуванням уточнень від 12.01.2021, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3837,38 грн., виходячи зі ціни позову у розмірі 383737,96 грн., втім, останнім було сплачено судовий збір в сумі 5791,66 грн. (840,80 грн.+2680,86 грн.+2270,00 грн.), тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відтак, судовий збір у розмірі 1 954,28 грн. (5 791,66 грн. - 3 837,38 грн.), надмірно сплачений позивачем [PERSON] , підлягає поверненню останньому. Щодо судових витрат, понесених позивачем, зокрема, сплаченого судового збору у розмірі 3837,38 грн., то у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50,00 грн. (5000,00 грн. х 3837,38 грн. : 383 737,96 грн.). Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, то, відмовляючи в стягненні даного виду судових витрат, суд керується наступним. Позивачем наголошується, що ним понесені витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, в розмірі 5 000 грн. 00 коп. На підтвердження фактичної оплати 5000 грн. 00 коп. позивач надав письмові докази: ордер серії АЕ №1043508 від 13.11.2020 р; рахунок №13/11-20 від 13.11.2020, відповідно до якого оплата гонорару згідно п. 4.2 Договору №02/11-20 про надання правової (правничої) допомоги від 02.11.2020 становить 5000,00 грн., а також дублікат квитанції від 30.12.2020 про перерахування останніх коштів (а.с. 199, 177, 178 Том 1). В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначений обов`язок з боку позивача в повному обсязі не виконаний: суду не наданий договір про надання правової допомоги, розрахунок понесених витрат, акт приймання-передачі наданих послуг. При цьому суд звертає увагу на те, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, враховуючи, що витрати на професійну правову допомогу позивачем документально не підтверджені, відсутні підстави для розподілу вказаних судових витрат.

Outcome: approved