overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2014 року. Від спільного проживання у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої у Свідоцтві про народження записаний [PERSON] . Подружні стосунки між сторонами не склались, тому вони проживають окремо. Відповідач добровільно не виконує свій батьківський обов`язок, не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Донька знаходиться на утриманні матері [PERSON] , у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень,щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила позовні вимоги, просила їх зменшити та просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання доньки. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Сторони проживають окремо, неповнолітня донька [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON]. Батько дитини [PERSON] добровільно кошти на її утримання не надає, тому позивачка змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , батьком доньки [PERSON] записаний [PERSON] . Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою і що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивачка просить стягувати із відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Відповідач, не заперечує проти задоволення позову на суму 2000 гривень. При вирішенні питання розміру аліментів, суд приходить до висновку щоб стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 05.03.2005 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних поглядів на сімейне життя, в результаті чого в сім'ї відбувалися сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення 21.02.2015 року шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Спору щодо спільного майна на даний час немає. Позивачка вважає, що подальше збереження даного шлюбу суперечить її та неповнолітніх дітей інтересам. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй наявне прізвище. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Позивачка пояснила, що вони з відповідачем не примирилися в призначений судом строк і вважає, що таке примирення і в подальшому є неможливим. Тому вона наполягає на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судове засідання 30.11.2015 року не зявився, про час і місце розгляду справи належно повідомлений, причин своєї неявки суду не повідомив та не звернувся із заявою про продовження розгляду справи у його відсутності. В судовому засіданні 22.10.2015 року відповідач проти позовних вимог заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони одружилися 05.03.2005 року. Шлюб зареєстровано Загайпільською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №3 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 вказаного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з лютого 2015 року не підтримують жодних шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, не примирилися в призначений судом строк. Позивачка і надалі наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше збереження вказаного шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і даний шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу слід і надалі залишити проживати з їх матір'ю. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, набуте в звязку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 12.10.1995 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Неповнолітніх дітей у сторін на даний час немає. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних поглядів на шлюб, сім'ю, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач часто нехтував сімейними цінностями, не розумів сутності проблем, що виникали в сім'ї, не підтримував нормальної моральної атмосфери в сім'ї. З його ініціативи між сторонами виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їх дочка, що негативно впливало на стан здоров'я її та позивачки. В зв'язку з цим сторони припинили шлюбні відносини та спільне проживання, їх шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам позивачки. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати та залишити їй наявне прізвище. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Вона також зазначила, що останні 5-6 місяців вони з відповідачем не підтримують жодних шлюбних стосунків. В призначений на примирення строк сторони не примирилися і можливості примирення немає. Тому позивачка наполягає на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, на розірвання шлюбу не згідний. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони одружилися 12.10.1995 року. Шлюб зареєстровано Угорницькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №25 (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, протягом останніх місяців не підтримують жодних шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, не примирилися в призначений судом термін. Позивачка і надалі наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше збереження вказаного шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і даний шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 18.07.2011 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Дітей у них немає. Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що між нею та відповідачем виникали конфлікти та непорозуміння з приводу питань подружнього життя, їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до втрати почуття кохання та поваги одне до одного. Вона зазначає, що розірвати шлюб в органі ДРАЦС відповідач відмовляється. Позивачка вважає, що їх з відповідачем сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам, з січня 2015 року сторони проживають окремо. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати та залишити їй наявне прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати в його відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 18.07.2011 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Великоключівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №10 (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в січні 2015 року, не вживають заходів для примирення та вважають за доцільне шлюб розірвати. Тому суд приходить до висновку, що цей шлюб носить формальний характер і його збереження суперечитиме інтересам позивачки . За таких обставин шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, набуте в звязку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 19.02.2005 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу позивачка вважає різного роду непорозуміння, їх з відповідачем спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого в сім'ї виникали сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка зазначила також, що впродовж останніх трьох років подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з того часу ними не ведеться, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам її та неповнолітніх дітей. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй наявне прізвище. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, та пояснила, що в призначений на примирення строк сторони не примирилися і можливості примирення немає. Тому позивачка наполягає на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він би хотів зберегти шлюб, оскільки в них з позивачкою є спільні малолітні діти. Однак, враховуючи бажання позивачки на розірвання цього шлюбу, то відповідач згідний на припинення шлюбу з цих підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони одружилися 19.02.2005 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №40 (а.с.4). Згідно з копіями свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, близько трьох років не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, не примирилися в призначений судом термін. Позивачка і надалі наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач з цим погодився. Тому суд приходить до висновку, що подальше збереження вказаного шлюбу суперечитиме інтересам сторін і даний шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу слід і надалі залишити проживати з їх матір'ю, а також залишити останній прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 22.11.2006 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу позивачка вважає те, що їх з відповідачем одруження виявилось невдалим, через несумісність характерів між ними виникали сварки, їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтував сімейними цінностями, часто наносив їй побої. Сварки, що виникали з його ініціативи, спричиняли позивачці душевні страждання, вона більше не може терпіти знущання відповідача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй наявне прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати в його відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 25.11.2006 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №635 (а.с.4). Згідно з копіями свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та вважають за доцільне шлюб розірвати. Тому суд приходить до висновку, що цей шлюб носить формальний характер і його збереження суперечитиме інтересам сторін. За таких обставин шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, а останній слід залишити прізвище, набуте в звязку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та відповідачем було укладено договір від 18.07.2014р. №3589дВ, про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно умов якого позивачем було внесено на депозит 41600 грн. строком до 18.01.2015р. та договір від 14.10.2014р. № 3772Дв про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно умов якого позивачем було внесено на депозит 5000 грн. Згідно п. 3.2.5. договорів, спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок, та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Пунктом 3.2.6. Договору визначено, що спілка зобов'язана видати вкладнику внесок або його частину на письмову вимогу з урахуванням умов договору. Вкладник має право вимагати від Спілки виконання своїх зобов'язань згідно з предметом та умовами цього Договору (п. 3.3.1. Договору). По закінченню строків дії депозитного договору позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу та відсотків до них, проте досі не було повернуто будь-яких коштів. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в заяві від 30.01.2019р. уточнив свої вимоги, просив суд стягнути з КС «Злагода» код ЄДРПОУ 26423413 на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 49 266, 67 грн. за договором від 18.07.2014р. №3589дВ та договором від 14.10.2014р. № 3772Дв. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено наступні договори про залучення строкового внеску а саме: 22 вересня 2014 року було укладено договір №3722ДВ про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі договір №3722ДВ) строком на 6 місяців, а саме до 22 березня 2015 року. за яким позивачем внесено 10500,00 грн., 22 травня 2014 року було укладено договір №3441ДВ строком на 12 місяців, а саме до 22 травня 2015 року за яким позивачем було внесено 45500,00 грн., 16 жовтня 2014 року було укладено договір №3777ДВ строком на 6 місяців, а саме до 16 квітня 2015 року за яким позивачем було внесено 40000,00 грн., 01 жовтня 2014 року було укладено договір №3742ДВ строком на 6 місяців, а саме до 01 квітня 2015 року за яким позивачем було внесено 33000,00 грн., 03 листопада 2014 року укладено договір №3802ДВ строком на 6 місяців, а саме до 03 травня 2015 року за яким позивачем було внесено 55000,00 грн., 20 листопада 2014 року було укладено договір №3830ДВ строком на 6 місяців, а саме до 20 травня 2015 року за яким позивачем було внесено 30400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 20 листопада 2014 року. В подальшому було укладено додаткові угоди до вказаних договорів. Позивач повідомляє, що відповідачем не виконано обовязок по поверненню коштів за вказаними договорами, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачем надано розрахунок боргу та акт-звірки за вказаними вище договорами. Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по внесках в розмірі 277390,80 грн., а також 5000,00 грн. морального відшкодування. Позивач в позові просить суд справу розглянути без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Outcome: partial