Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2019 року ТОВ «АНСУ» звернулося до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», про виселення із житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 червня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» укладено кредитний договір №IKIZG.137452.001, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 240 000 грн. строком до 24 червня 2023 року. 25 червня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надала Банку в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 3221287201:01:022:0011) по [ADDRESS] . 07 листопада 2017 року між Банком та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги за вищевказаним Кредитним та Іпотечним договорами. У зв`язку із порушенням Позичальником зобов`язань за кредитним договорами, ТОВ «АНСУ» звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому 18 липня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Горкавою О.В. задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття ТОВ «АНСУ» права власності на іпотечне майно. Із 28 лютого 2015 року у будинку [ADDRESS] та на праві власності належить позивачу, зареєстрована та проживає відповідач [PERSON] ТОВ «АНСУ» 03 травня 2019 року направив [PERSON] та [PERSON] вимоги про добровільне звільнення житлового будинку, однак така вимога задоволена не була, у зв`язку із чим позивач звертається із даним позовом, в якому просить виселити [PERSON] із житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею - 53.3 кв.м. без надання іншого житла. Заперечення відповідача. 21 січня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що у своїх вимогах позивач посилається на положення статті 109 ЖК, з урахуванням змісту якої виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У даному випадку, кредит видавався на споживчі потреб, а не для придбання даного житла. Крім того, [PERSON] не є ані Позичальником, ані Іпотекодавцем за вказаними кредитним та іпотечним договорами. Відповідач зареєстрована та проживає у будинку на законних підставах, тому не може бути виселена з підстав, на які позивач посилається. Крім того, іншого житла відповідач не має. У будинку також зареєстрований неповнолітній син відповідача, однак позивачем про це у позові не зазначено. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 66). Ухвалою суду від 22 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання (а.с. 172). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Явдошенко О.В. проти задоволення позовних вимог заперечив, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Обставини справи, що встановлені судом 25 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено Кредитний договір № IKIZG.137452.001, відповідно до Розділу 1 якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень. Термін користування кредитом до 24 червня 2023 року, процентна ставка за користування кредитом - 22 % річних (а.с. 8-12 у І-му томі). Згідно із п. 1.7. Кредитного договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: споживчі потреби. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором 25 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] , укладено Договір іпотеки дому та земельної ділянки № ZXR019521.137462.001, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності наступне нерухоме майно: житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] ; та земельну ділянку загальною площею 0,2500 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] , кадастровий номер 3221287201:01:022:0011 (а.с. 22-27 у І-му томі). 07 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» укладені Договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором № IKIZG.137452.001 від 25 червня 2013 року та Договором іпотеки дому та земельної ділянки № ZXR019521.137462.001 від 25 червня 2013 року, відповідно до умов якого Банк відступив Товариству права вимоги, що належать банку згідно вказаного Кредитного договору та Договору іпотеки (а.с. 28-31, 36-38 у І-му томі). 25 липня 2018 року на підставі Договору іпотеки дому та земельної ділянки від 25 червня 2013 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» зареєстровано право власності на: житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 3221287201:01:022:0011, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 44-47 у І-му томі). Із матеріалів справи вбачається що з 28 лютого 2015 року і по теперішній час у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована і проживає [PERSON] , а із 26 вересня 2015 року також зареєстрований малолітній [PERSON] , що підтверджується копією довідки № 577, виданої виконавчим комітетом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області (а.с. 116 у І-му томі). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] будь-яке нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 8 у ІІ-му томі). 03 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відправив [PERSON] та [PERSON] вимоги про добровільне звільнення житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 49-51). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частинами 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Також, питання щодо виселення з житлового будинку чи житлового приміщення, які передані в іпотеку, врегульоване у ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Звертаючись із позовними вимогами, позивач прямо посилається на вищевказану норму закону. Згідно із абз. 1 ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Тлумачення частини другої статті 109 ЖК УРСР, з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2019 року (справа 295/4514/16-ц). Так, згідно Кредитного договору № IKIZG.137452.001 від 25 червня 2013 року, [PERSON] надані кредитні кошти на споживчі потреби, а не для придбання, у даному випадку, житлового будинку [ADDRESS] , на який здійснено звернення стягнення як предмету іпотеки. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] не була ані Позичальником, ані Іпотекодавцем за вказаними договорами. Відповідач зареєстрована у будинку на загальних підставах. Отже, враховуючи те, що будинок [ADDRESS] придбаний не за кредитні кошти, а відповідач не є боржником за кредитним договором та не має іншого житла, тому відсутні підстави для виселення [PERSON] з предмета іпотеки без надання їй іншого житлового приміщення. Аргументи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідачки у спірному приміщенні відбулась без згоди на те та повідомлення іпотекодержателя, не спростовують вищевказаних висновків суду, оскільки відповідач не є стороною договірних відносин із позивачем, тому ніяких зобов`язань вона не порушувала. З огляду на вищевикладене, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, на які посилається позивач, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed