overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Рішенням суду від 31.10.2017 року позов задоволено. Розірвано договір про дольову участь у будівництві нежитлового приміщення за адресою: м. Харків, пров. Дубового, від 05.05.2013р., укладений між [PERSON] та\~ [PERSON]. Визнано за [PERSON], право власності на приміщення підвалу № 1а, що розташовано за адресою: м. Харків, пров. Троїцький, буд. 1, загальною площею 441, 4 кв.м.. При ухваленні рішення, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі, у звязку з чим суд ухвалює додаткове рішення по справі. Згідно ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст.. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавала докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Рішенням суду від 31 березня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 листопада 2020 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] , В подальшому стягувати з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Питання про постановлення додаткового рішення суд вирішує без виклику сторін, що передбачено ч.4\~ст.270 ЦПК України. Судовим рішенням не вирішено питання щодо судових витрат на оплату судового збору, даний недолік необхідно усунути шляхом постановлення додаткового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі\~позову позивач\~був звільнений\~від оплати\~судового збору\~на підставі\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір»,\~тому у\~відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~в розмірі\~840,80\~грн. підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Рішенням суду від 5 лютого 2019 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому рішенні не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи за подання до суду позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, який слід покласти на відповідача [PERSON] В матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок (а.с. 1). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Тому, позов в частині стягнення судових витрат слід задовольнити, ухваливши додаткове рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Рішенням суду від 9 червня 2015 року в зазначеній справі позов було задоволено частково: визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 14-к від 16 березня 2015 року «Про звільнення з посади [PERSON]Г.»; поновлено позивачку на посаді редактора Комунального підприємства «Редакція газети «Печенізький край»; стягнуто з Комунального підприємства «Редакція газети «Печенізький край» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12\~748 гривень 96 копійок, стягнуто з Печенізької районної державної адміністрації Харківської області на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 2\~500 гривень 00 копійок. В іншій частині позову було відмовлено. 11 червня 2015 року з метою негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника судом було видано виконавчий лист № 633/125/15-ц. У своїй заяві скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця з примусового виконання рішення суду, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 47842955 та закрити це виконавче провадження. В обґрунтування скарги зазначено, що КП «Редакція газети «Печенізький край» є неналежним боржником з огляду на положення Статуту цього підприємства, яким повноваженнями щодо призначення та звільнення керівника наділена Печенізька районна рада Харківської області, тоді як до компетенції комунального підприємства вони не належать. Заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши доводи скарги, суд не вбачає підстав для її задоволення, при цьому виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. На виконання вимог статей 17 та 19 Закону України «Про виконавче провадження» 12 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47842955 на підставі заяви стягувача та наданого ним виконавчого листа № 633/125/15-ц від 11 червня 2015 року. Оскільки скаржником не зазначено будь-яких порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» або Інструкції з примусового виконання судових рішень, яких припустився державний виконавець у виконавчому провадженні № 47842955, суд не вбачає підстав для визнання його дій незаконними та відмовляє у скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження і закритті цього провадження. Доводи скаржника щодо наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з огляду на відсутність обовязку боржника, є підставою для звернення до суду з відповідною заявою в порядку статті 369 Цивільного процесуального кодексу України, та не можуть бути обґрунтуванням для оскарження дій державного виконавця відповідно до статті 383 цього ж Кодексу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Рішенням суду позов ФГ «[PERSON]В.» про відшкодування моральної шкоди відхилено. Однак при ухваленні рішення не вирішено вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди. В судове засідання сторони не прибули. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В описовій та мотивувальній частині рішення суду від 24.03.2015р. судом досліджено вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди та докази, якими він обґрунтовує цю вимогу, а саме, копії фіскальних чеків за направлення поштовим звязком апеляційної скарги та її копій на суму 9,50грн. (4,60грн. + 4,90грн.). Однак, в резолютивній частині рішення судом не зроблено висновок щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність даної позовної вимоги фермерського господарства, оскільки дані кошти позивачем витрачено на відправлення кореспонденції під час розгляду справи за його позовом до Львівського обласного виробничого управління водного господарства «Львівський облводгосп». Тому, такі витрати відносяться до судових витрат у вищевказаній справі та підлягають стягнення з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову. З огляду на зазначене, вимогу фермерського господарства про відшкодування матеріальної шкоди слід відхилити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Рішенням суду у справі № 757/15473/19-ц від 23 серпня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволені частково, вирішене питання про розподіл судового збору. Зокрема, рішенням суду стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки у розмірі 13 872,42 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 165 грн. 43 коп. Разом з тим, з мотивувальної частини вбачається, що судовим рішенням вирішувалось питання щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів за період з липня 2016 року та з березня 2017 року по вересень 2018 року на суму 2 670 грн. 85 коп. Проте, в резолютивній частині рішення суду про це не зазначено. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] компенсації втрати частини грошових доходів за період з липня 2016 року та з березня 2017 року по вересень 2018 року на суму 2 670 грн. 85 коп., питання щодо якої вирішувалось судом в мотивувальній частині рішення суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Рішенням суду у справі від 02 лютого 2018 року позов було задоволено частково, вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], кошти (аліменти) на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи з 05 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду у встановленому порядку набуло законної сили. 19 лютого 2019 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що при винесенні рішення Іллінецьким районним судом Вінницької області по цивільній справі № 131/1552/17, суд в резолютивній частині рішення помилково не зазначив дату народження [PERSON], на утримання якого стягуються аліменти. Тому [PERSON] просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити стягувати з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], кошти (аліменти) на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу [PERSON], [INFO], але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи з 05 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не викликалися, оскільки при вирішенні вказаного питання згідно вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України, їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до слідуючого висновку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, суд приходить висновку про необхідність її задоволення і ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням суду у справі від 02 лютого 2018 року за визнано стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], при цьому не зазначено дати народження неповнолітнього [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Рішенням суду у справі від 02 лютого 2018 року позов було задоволено частково, зокрема, стягнено із [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014, рах. № 26500000127001 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО № 339500) заборгованість за кредитним договором №500323017 від 23 листопада 2012 року на загальну суму 32318 (тридцять дві тисячі триста вісімнадцять) грн. 34 (тридцять чотири) коп., яка складається з наступного: 14552,58 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4315,76 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 13450 грн. - штраф та 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок судового збору. Вказане рішення суду у встановленому порядку набуло законної сили. 13 лютого 2018 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що при винесенні рішення не було вирішено питання про судові витрати. Тому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь 420 грн. понесених витрат на оплату публікації в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, присутність сторін при ухваленні судом додаткового рішення не є обов'язковою. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, суд приходить висновку про необхідність її задоволення і ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням суду у справі від 02 лютого 2018 року не вирішено питання частини судових витрат: а саме: не вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 420 (чотириста двадцять) грн. понесених останнім витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Рішенням суду у справі від 05 квітня 2013 року було відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання за ним права власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області, за його безпідставністю, зустрічний позов ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області було задоволено та визнано за ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області. Вказане рішення суду у встановленому порядку набуло законної сили. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що товариство не може зареєструвати в Державній реєстраційній службі Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області право власності га гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, оскільки в рішенні суду не вказане точне місцезнаходження даної споруди. Так, у технічному паспорті на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, виготовленому у 2012 році вказано, що вони розташовані на землях водного фонду Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області за межами населеного пункту на річці без назви, яка розташована в басейні р.Сіб і є правою притокою р.Сібок, що впадає в р.Сіб зправа по течії. Рішенням 25 сесії 6 скликання Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 19 липня 2013 року «Про найменування місцевості урочища «Галявина», об'єкта нерухомості, який розташований на землях Жорницької сільської ради за межами с.Шевченкове Іллінецького району Вінницької області було присвоєно назву «Галявина» Тому заявник просить ухвалити у справі додаткове рішення, яким визнати за ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях водного фонду Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області, за межами населеного пункту на річці без назви, яка розташована в басейні р.Сіб і є правою притокою р.Сібок, що впадає в р.Сіб зправа по течії з присвоєною назвою «Галявина». Сторони в судове засідання не з'явились. Розглянувши заяву позивача, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області і ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням суду у справі від 05 квітня 2013 року судом було визнано за ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області, однак не було вказано точного місця їх розташування, оскільки воно стало відоме вже після винесення вказаного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Рішенням суду у справі від 05 квітня 2013 року було відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання за ним права власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області, за його безпідставністю, зустрічний позов ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області було задоволено та визнано за ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, розташовані на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченково Іллінецького району Вінницької області. Вказане рішення суду у встановленому порядку набуло законної сили. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що товариство не може зареєструвати в Державній реєстраційній службі Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області право власності гідроспоруду, оскільки в рішенні суду не вказане точне місцезнаходження даної споруди та її площу. Так, у технічному паспорті, виготовленому 22.09.2014 року, вказано, що він виготовлений на гідроспоруду, а не як зазначалось в рішенні раніше - «на гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск». Також вказано, що вона розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 24,6 кв.м. Тому заявник просить ухвалити у справі додаткове рішення, яким визнати за Публічним акціонерним товариством «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності на гідроспоруду, що розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 24,6 кв.м. Сторони в судове засідання не з'явились. Розглянувши заяву позивача, суд приходить висновку про необхідність задоволення заяви ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області і ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням суду у справі від 05 квітня 2013 року судом було визнано за ПАТ «Жорнище» с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області право власності гідротехнічні споруди - греблю та водовипуск, а не на гідроспоруду, яка розташована на землях Жорницької сільської ради в с.Шевченкове Іллінецького району Вінницької області, однак не було вказано точного місця їх розташування та площі, оскільки воно стало відоме вже після винесення вказаного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Рішенням суду у справі від 09 грудня 2011 року позов було задоволено, визнано за [PERSON] право власності на добудову до житлового будинку №57 б по вул. Карла Маркса в м.Іллінці Вінницької області, кухні та спальні. Вказане рішення суду у встановленому порядку набуло законної сили. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що вона не може виготовити в Державній реєстраційній службі Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області свідоцтво на право власності на нерухоме майно, оскільки в рішенні суду не вказана площа добудови та номер квартири в житловому будинку, до якої зроблено добудову. Тому вона просить ухвалити у справі додаткове рішення, яким визнати за нею право власності на добудову загальною площею 22,60 кв.м до квартири №5 в житловому будинку №57 Б по вул. Карла Маркса в м.Іллінці Вінницької області, яка складається з кухні та спальні. Сторони в судове засідання не зявились. Розглянувши заяву позивача, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] і ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням суду у справі від 09 грудня 2011 року судом було визнано за [PERSON] право власності на добудову до житлового будинку №57 б по вул. Карла Маркса в м.Іллінці Вінницької області, кухні та спальні, однак не було вказано площі добудови та номера квартири в житловому будинку, до якої зроблено добудову. На підставі викладеного,

Outcome: approved