Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 17 грудня 2019 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку за на звернення до суду та визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної ділянки в натурі. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності, від позовних вимог в частині виділенні земельної ділянки в натурі відмовилась, щодо визнання права на частку(пай) просила задовольнити. В обгрунування позовних вимог зазначила, що позивач з 4 лютого 1990 року по 25 грудня 1996 рік працював в колгоспі «Дружба», який в подальшому було реформовано в АТ колгоспу «Дружба», а потім в КСП «Дружба» Шевченківського району Харківської області. Згідно протоколу засідань правління даного колгоспу від 31 січня 1990 року №1, був прийнятий в члени колгоспу та розпочав працювати механізатором (трактористом) в тракторному парку. З членів колгоспу не виключений. В 1996 році АТ колгоспу «Дружба» Шевченківського району Харківської області отримало Державний акт на право колективної власності на землю, розташовану на території Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Даний Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності 19 січня 1996 року за №13. До даного державного акту відповідно до списків був включений [PERSON] за № 19, але за невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім`я не виготовлявся, та йому не видавався. На той період часу позивач був членом АТ колгоспу «Дружба» та КСП «Дружба», працював по 25 грудня 1996 рік включно. Враховуючі відсутність роботи був вимушений стати на облік центру зайнятості, а потім офіційно працював на різних роботах в м.К уп`янську та м.Харкові по 2019 рік. На теперішній час є інвалідом першої групи. Зазначила, що позивач не відмовлявся від отримання сертифікату, з яких причин Шевченківська РДА його не видала не відомо, будь-яких правових пояснень з цього приводу відповідач не надав. Отже позивач набув право на земельну частку (пай) у день видачі Державного акту, тобто 19 січня 1996 року. Про порушення свого права позивач дізнався у березні 2019 року. З метою досудового врегулювання спору він звертався до відділу Держгеокадастру, Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, але в адміністративному порядку дане питання не вирішив. Тому звернувся до суду та просить поновити строк на звернення до суду та визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7.67 в умовних кадастрових гектарах, із земель колективної власності реформованого АТ колгоспу «Дружба», розташованої на території Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР- 27-00-000385 зареєстрованого 19 січня 1996 року, за №13. В судове засідання представник відповідача Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з`явився надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Третя особа: представник Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперчує. Представник третьої особи: Головне управління державного геокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Поважної причини неявки суду не повідомив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 13 січня 2020 року після усунення недоліків позивачем, постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 28 січня 2020 року. Також відповідачу та третім особам наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги, або заперечення. Окрім того за клопотанням позивача по справі були викликані свідки, які підтвердили виклад обставин позивача. В судове засідання представник відповідача Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з`явився надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судомта зміст спірних правовідносин. З відповіді №28/150-19 та копії Державного акту, списка механізаторів ділянки №2 с.Березове - членів АТ колгоспу «Дружба», наданої відділом Держгеокадастру у Шевченківському районі ГУД в Харківській області від 14 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] включено до Державного акту на право колективної власності на землю (серія ХР 27-00-000385) за № 19 по АТ колгоспу «Дружба», зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 19 січня 1996 року за №13. Згідно трудової книжки колгоспника (серія [NUMBER] ,дата заповнення 26 травня 1990 року), [PERSON] , [INFO] , 4 лютого 1990 року був прийнятий в члени колоспу «Дружба» та працював механізатором, а 25 грудня 1996 року звільнився за власним бажанням. Позивач звертався до Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, Держгеокадастру Шевченківського району у Харківській області, за для вирішення питання в отриманні сертифікату на земельну частку (пай), але в зв`язку з їх відсутністю, та те, що вони виготовлялися лише в одному екземплярі на кількість пайовиків занесених в список, йому рекомендовано звернутися до суду для визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до архівних довідок: №01-33/45 від 25 березня 2019 року, наданої Шевченківським архівним відділом Харківської області та №02-30/115 від 24 травня 2019 року наданої трудовим архівом Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається, що згідно протоколу звітних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» від 31 січня 1990 року №1 [PERSON] було прийнято в члени колгоспу і направлений працювати в тракторний парк Механізатором (трактористом), де також продовжував працювати в реформованому КСП «Дружба» до 25 грудня 1996 року включно та отримував заробітню платню. Також засвідчено, що відсутні відомості в архівних документах щодо звільнення [PERSON] з посади механізатора (тракториста) в 1996 році в АТ колгоспу «Дружба», КСП «Дружба», а також відсутні відомості про виключення його з членів колгоспу «Дружба», АТ колгоспу «Дружба» та КСП «Дружба». Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] працював в КПС трактористом до кінця 1996 року, з числа членів колгоспу не виходив, а також той факт, що з 1997 року за відсутністю роботи в даному колгоспі люди ставали на біржу, а він виїхав та працював в м.Куп`янську та м.Харкові по 2019 рік, як відомо водієм та на інших роботах. Також свідки зазначили, що були непоодинокі випадки не включення членів колгоспу до списку, що додавався до Акту на право власності на колективну землю, цим займалось керівництво КСП, за якими чинниками одних вносили інших ні, ніхто не пояснював, та будь - яких офіційних зборів з цього приводу не збирали. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно п.п. а) п. 1 Указу Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» колективні сільськогосподарські підприємства підлягають реформуванню на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення до списку осіб, доданого до цього акта. Виходячи з вищезазначених норм Указів Президента України право на отримання земельної частки (паю) мають члени сільськогосподарського підприємства, а також пенсіонери, які вийшли на пенсію з підприємства та залишаються його членами. За змістом п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, суд дійшов до висновку, що на час видачі Державного акту на право власності на колективну землю АТ колгоспу« Дружба» позивачем були виконанні всі необхідні умови для отримання сертифікату на право на земельну частку пай, який він не отримав. Правових підстав не отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] в своїх запереченнях представником відповідача не зазначено, належними та допустимими доказами не підтверджено. Право позивача на земельну частку (пай) з земель колективної власності АТ колгоспу «Дружба» виникло з моменту отримання Державного акту на право колективної власності і таке право з того часу припинено не було та ніким не заперечувалось,та не оспорювалося. Про порушення свого права на земельну частку пай з земель колективної власності АТ колгоспу «Дружба» позивач довідався лише в 2019 році, коли на його звернення видати сертифікат на земельну частку (пай) йому було відмовлено з підстав його відсутності, а також відсутності земель для цього. Отже, саме в 2019 році позивач дізнався про порушення свого права і з цього часу почався перебіг строку позовної давності. З правових висновків визначених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається ,що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП),включений до списку,що додається до державного акта на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і вразі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України,у тому числі й у випадку,коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи ,яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паюванняземель, переданих у колективнувласність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Пункт 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паюванняземель, переданих у колективнувласність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Отже, зазначеними правовими нормами встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. Пунктом а) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України передбачений захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки шляхом визнання права, це положення відтворюється у ст. 14 Конституціїї України. Частинами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Врахорвуючи відсутність заяв про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин ,також враховуючи доведеним той факт ,що позивач дізнався про порушення свого права в 2019 році , суд вважає, можливим поновити позивачу строк звернення до суду за захистом його не визнаного права. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 Цивільно-процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, виходячи із засад виваженості, справедливості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі ч.9 п.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом І-ї групи з 08 січня 2019 року (довідка МСЕК №969475).

Outcome: approved