Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.02.2011 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та правилами надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Оскільки відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15825,18 грн., що складається з наступного: 9058,14 грн. заборгованість за кредитом; 5437,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 729,77 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань на адресу суду не надходило. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.02.2011 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у Договорі. Згідно умов договору, позичальник повинен щомісяця надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою, комісією, а також іншими витратами згідно умов. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 30.11.2015 року виникла заборгованість перед позивачем у загальному по всім нарахуванням розмірі 15825,18 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються з: заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобовязань, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Враховуючи, що в порядку ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобовязання за договором у розмірі 729,77 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у звязку зі сплатою судового збору в сумі 1378,00 грн.

Outcome: partial