Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі по тексту ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №33.2/АА-002.07.2 від 20.04.2007 року, відповідно до якого Банк надав останньому грошові кошти в розмірі 22606,00 доларів США, шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії, терміном по 20.04.2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 20.04.2007 року. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки [PERSON] не дотримується, не виконує порядку строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, виникла сума заборгованості, яка станом на 13.12.2013 року склала 23678,16 доларів США та 112044,65 грн, що складається: з суми поточної заборгованості за кредитом 16636,46 доларів США, сума заборгованості за процентами по кредиту - 7031,7 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 99961,11 грн, 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 12083,54 грн. 08.06.2015 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №33.2/АА-002.07.2 від 20.04.2007 року в сумі 24418,82 доларів США та 503740,08 грн, з яких сума поточної заборгованості за кредитом - 16636,46 доларів США, заборгованість за процентами по кредиту - 7782,36 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 449560,96 грн, 3% річних від суми простроченої заборгованості - 54179,12 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про збільшення позовних вимог та просив її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя, в зв'язку з фактичним припиненням договору поруки та підтримав заяву про застосування строків позовної давності до кредитного договору від 20.04.2007 року. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 20.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №33.2/АА-002.07.2 від 20.04.2007 року, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22606,00 доларів США терміном по 20.04.2014 року включно (а.с.6-10). Згідно п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 12,5% річних. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 269,00 доларів США (а.с.7). Згідно п. 3.2 кредитного договору, повернути одержаний кредит не пізніше 20.04.2014 року (а.с.7). Пунктом 3.9 кредитного договору, передбачено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язаний, сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5 договору від суми простроченого платежу. Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором №33.2/АА-002.07.2 від 20.04.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 20.04.2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] (а.с.17). Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж сторони, що і Позичальник. Згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни щодо найменування Банку а саме: на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк». Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує починаючи з середини вересня 2010 року. Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 04.06.2015 року, а саме: погашення кредитної заборгованості (а.с.54). У зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 24418,82 доларів США та 503740,08 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 04.06.2015 року (а.с.54-56). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні представник відповідачів підтримав заяву про застосування строку позовної давності та акцентував увагу суду на тому, що відповідач - [PERSON] здійснив останнє погашення заборгованості 13.09.2010 року, а тому є підстави для застосування строку позовної давності. Так, ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Пунктом 3.1 кредитного договору, передбачено, що позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 269,00 доларів США. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ від 03.06.2015 р., № 6-31цс15). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). Представником позивача не були зазначені будь-які причини не звернення банку з позовом до суду про стягнення заборгованості у зв'язку з невиконанням кредитного договору в період з 14.09.2010 року по березень 2015 року. Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем - [PERSON] було здійснено 13.09.2010 року, суд вважає обґрунтованою заяву представника відповідачів про застосування строку позовної давності до кредитного договору від 20.04.2007 року. Частиною 1 ст. 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Враховуючи, що строк позовної давності сплив 13.10.2013 року, а представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами 24.03.2015 року, крім того, беручи до уваги положення статті 266 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed