Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 19.04.2021 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилалася на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. За життя, 18.12.2012 року [PERSON] залишила заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] , за адресою [ADDRESS] прийняла тільки [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак їй було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на майно спадкодавця. З цих підстав, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 44,0 кв. м., літню кухню, стодолу, стайню, комору, убиральню, криницю, огорожу, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельні ділянки за цільовим призначенням: земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2794 га. для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в с. Пістинь, вул. Шевченка, Косівського району, Івано-Франківської області, після смерті її бабусі [PERSON] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с.3). Відповідач Косівська міська рада будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак з Косівської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, у якій відповідач просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника. Проти заявлених [PERSON] вимог не заперечують (а. с. 47). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 22.04.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 19.05.2021 року (а.с. 23). Ухвалою від 19.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2021 року. Також вказаною ухвалою витребувано в приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №50/2016 (а.с. 26). 02.06.2021 року ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 14.06.2021 року, у зв`язку з ненадходженням на адресу суду належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи №6/2021 (а.с. 30). Сторони в судове засідання не з`явилися, однак просили проводити розгляд без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2016 року (а.с. 7, 36). Згідно копії довідки, виданої Пістинською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області №214/02-22 від 08.08.2016 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , із 1956 року по день смерті постійно проживала в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . В цьому ж будинку постійно проживає [PERSON] - внук, де із 1993 року проживає по даний час. Заповіт від імені [PERSON] в Пістинській сільській раді посвідчувався 18.12.2012 року за реєстром №191, який не змінений і не скасований (а.с.8, 38). 18.12.2012 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (а. с. 6, 37). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також на земельні ділянки цільового призначення, що знаходяться в [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта на будинок, вказаний житловий будинок 1956 року побудови (а.с.11-15), а згідно висновку про вартість об?єкта оцінки від 25.03.2021 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 83 340 гривень (а.с. 20). Відповідно до копії акта права приватної власності на землю, реєстраційний №153 від 1995 року (а.с. 16), копії рішення Пістинської сільської ради народних депутатів від 13.06.1995 року (а.с. 17), плану земельних ділянок (а.с. 18-19), [PERSON] передали у приватну власність земельні ділянки за цільовим призначенням: земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка площею 0,2794 га. для ведення особистого підсобного господарства. Із належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №50/2016 (а.с. 9, 44). [PERSON] , прийняла спадщину, оскільки 09.08.2016 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи (а. с. 35). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , що підтверджуються копією заповіту (а.с. 6, 37) на ім`я позивача, копією заяви [PERSON] про прийняття спадщини (а.с. 35) та постановою нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.10, 46). Згідно копії довідки, виданої Пістинською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області №214/02-22 від 08.08.2016 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , із 1956 року по день смерті постійно проживала в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 8, 38). Згідно технічного паспорту на будинок, житловий будинок в [ADDRESS] , 1956 року побудови (а.с.11-15), який не підлягав державній реєстрації. Позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки 09.08.2016 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи (а. с. 35). Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володіла вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved