Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який належав колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що будинок в [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспного двору. Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] та він. [INFO] померла його мати. Після її смерті ј частку у майні колгоспного двору успадкував батько [PERSON] . При житті його батько розпорядився своїм майном, зробивши 21.02.2011 заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповів йому. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Він звернувся у державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у оформлені спадщини, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Його брат відмовляється від своєї частки у колгоспному дворі на його користь. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач позов визнав повністю, зазначив, що йому зрозумілі наслідки визнання позову і таке визнання відповідає його внутрішній волі. Крім цього, відповідач суду ствердив, що він відмовляється від частки у спадковому майні на користь брата та не претендує на частку у колгоспному дворі. Заяв та клопотань учасниками справи не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.09.2020 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.23-24). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.06.1973 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.10). Згідно з свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.05.2003 [PERSON] померла [INFO] у с. Мельнич Жидачівського району Львівської області (а.с.5). 21.02.2011 [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, куди входить жилий будинок і господарські будівлі, а також все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право [PERSON] (а.с.16). [PERSON] помер [INFO] у с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2015 (а.с.4). Витягом з погосподарської книги від 02.01.2020 встановлено, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , голова домогосподарства, який помер [INFO] . Членами домогосподарства були дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . (а.с.12). Згідно з довідкою по формі спадщини, виданою 02.01.2020 Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, [PERSON] проживав і був зареєстрований в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті [INFO] . Разом з ним до дня смерті проживали син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , які проживають там по даний час. Заповіт від [PERSON] у виконкомі Мельницької сільської ради посвідчувався в користь [PERSON] (а.с.11). Постановою Жидачівської ДНК від 03.01.2020 [PERSON] відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.3). Відповідно до довідки Стрийського бюро технічної інвентаризації від 24.01.2020 №139, житловий будинок та господарські будівлі і споруди в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області станом на 13.01.2020 має наступні характеристики: житловий будинок «А-1», сарай «Б», сарай «В», літня кухня «Г», гараж «Д», погріб «Е», колодязь «к», ворота №1, огорожа №4 (а.с.15). Заявою від 11.02.2020 [PERSON] підтвердив, що на частку у спадковому майні після смерті батька не претендує і відмовляється від своєї частки у колгоспному дворі на користь брата [PERSON] (а.с.17). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали голова двору [PERSON] , дружина голови двору [PERSON] та їхні діти сини [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по ј частці цього двору. [PERSON] за життя особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок її смерті (зокрема права на ј частку у колгоспному дворі), були її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном (продовжували проживати у житловому будинку), однак юридично право на цю спадщину не оформили. За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, куди входить жилий будинок і господарські будівлі, а також все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право сину [PERSON] , який після його смерті подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак у цьому йому було відмовлено. Суд зазначає, що позивач [PERSON] постійно проживав разом з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від неї, відтак, в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Крім цього, суд зауважує, що відповідач визнав позов повністю, усвідомлюючи наслідки цього визнання, та ствердив суду, що відмовляється від частки у спадковому майні на користь брата та не претендує на частку у колгоспному дворі. За таких обставин, належна відповідачу частка у колгоспному дворі переходить тому з членів колгоспного двору, хто є останнім його членом і не заявляв про непретендування на частку у ньому, а саме: до позивача [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 1216, 1218, 1223, 1258, 1265, 1268, 392 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved