Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Служба у справах дітей Кіцманської райдержадміністрації звернулась до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], вихованням та утриманням якого не займається, матеріально не допомагає, не проявляє батьківської любові та турботи, аліменти не платить, мати дитини [PERSON] вихованням сина не займається, не створює відповідних умов для виховання та повноцінного розвитку. Служба у справах дітей Кіцманської райдержадміністрації звернулась до Кіцманського райсуду про позбавлення вищезазначеної особи батьківських прав. Про дитину піклується бабуся [PERSON], у якої дитина проживає. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини за №89 від 27.04.2017 року та Висновком органу опіки та піклування від 13.06.2017 року визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Ліска Н.В. та зацікавлена особа [PERSON] підтримали заявлені вимоги, подавши письмові заяви. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, наслідки визнання позову йому зрозумілі, подавши письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], вихованням та утриманням якого не займається, матеріально не допомагає, не проявляє батьківської любові та турботи, аліментів на утримання дитини не сплачує, дитина проживає з бабусею [PERSON], яка про неї піклується, утримує, постійно цікавиться його навчанням, поведінкою та відвідуванням уроків. Відповідач [PERSON] зовсім не цікавиться навчанням і вихованням сина, разом з дитиною не проживав. Згідно характеристики виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради від 17.05.2017 року №1139 [PERSON], 1985 року народження, за час проживання на території Неполоковецької селищної ради притягався до кримінальної відповідальності, адміністративних порушень не допускав, в порушенні громадського порядку селища не помічений. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини за №89 від 27.04.2017 року та Висновком органу опіки та піклування від 13.06.2017 року визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов»язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Судом не встановлено, що відповідач працює, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі по 510 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищенаведені та встановлені судом обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 19, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved