Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача та третьої особи Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . 02 вересня 2015 року вона із чоловіком розірвали шлюб. На даний час дитина проживає із батьком, але вона вважає, що правильним місцем проживання дитини є місце проживання з нею. Тому просить суд місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначити за місцем матері [PERSON] за її адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] на адресу суду надав відзив на позов, у якому зазначив, що заперечує щодо вимог позивача та просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив суду, що він дійсно перебував у шлюбі із позивачем, від якого народилась дитина\~ [PERSON] , [INFO] . Вважає, що дитина повинна проживати із батьком. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначити за місцем матері [PERSON] за її адресою: [ADDRESS] . Посилались на обставини викладені в позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник заперечували щодо позову та просили суд відмовити, посилались на обставини викладені у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Сокуренко Х.С.у судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства, з урахуванням висновку Органу опіки та піклування, наданого у даній справі. Заяви, клопотання учасників справи 06 листопада 2020 року позивачем надана заява про допит свідків та долучені докази по справі. 23 листопада 2020 року позивачем долучені докази по справі. 24 листопада 2020 року відповідачем наданий суду відзив на позов. 18 грудня 2020 року позивачем надані додаткові докази по справі. 18 грудня 2020 року позивачем надана заява про допит свідків. 08 лютого 2021 року відповідачем надані доповнення до відзиву на позовну заяву. 01 березня 2021 року позивачем долучені докази по справі. Процесуальні дії суду 03 серпня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 01 березня 2021 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче засідання та справа призначено до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва про шлюбу, актовий запис № 265 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 31 серпня 2012 року шлюбу між сторонами був розірваний (а.с.13). Як встановлено в судовому засіданні сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження дитини видане 09 вересня 2015 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 442 (а.с.11). Рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 26 червня 2020 року місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] визначено разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Як убачається з акту про обстеження умов проживання від 25 липня 2019 року за місцем проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] комісією Служби у справах дітей встановлено, що за вказаною адресою умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним, дівчина мешкає більше часу із батьком за даною адресою(а.с.17). Як убачається з акту про обстеження умов проживання від 07 липня 2020 року за місцем проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] комісією Служби у справах дітей встановлено, що за вказаною адресою умови проживання задовільні, (а.с.18). Згідно до висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25 вересня 2020 року за вих. № 8вих-20/674 орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.27-28). Згідно до висновку, який наданий «Інклюзивно-ресурсний центр «Надія» Кам`янської міської ради\~ від 16 липня 2020 року, комісією встановлено, що умови вихованні в сім`ї дитини задовільні, мати приділяє достатньо уваги навчанню, вихованню і розвитку дитини (а.с.45-50). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, видане Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська від 20 грудня 2000 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.56). Згідно довідки, яка надана директором Навчального закладу «Берізка» 22 червня 2020 року вбачається, що дитина [PERSON] ,\~ [INFO] відвідує навчальний заклад № 14 (а.с.62). Відповідно до витягу з протоколу № 9 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради 15 вересня 2020 року, вирішено про те, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] не доцільним (а.с.64). Як встановлено в судовому засіданні судовим наказом, який виданий 23 липня 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стягнуті з позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ?\~ частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника (а.с.79), на виконання якого 14 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження (а.с.80) та на листопада 2020 року наявні заборгованість в розмірі 9 323,16 грн. (а.с.95). Згідно до довідки з місця роботи відповідача від 20 жовтня 2020 року, останній працює в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» та отримує відповідні доходи (а.с.97).\~ Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку № 24255 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 грудня 2020 року вбачається, що 10 грудня 2020 року до Чергової служби Камянського ВП надійшла заява від [PERSON] , яка просить вжити заходи до батька її доньки [PERSON] , який не виконує рішення Камянської міської ради від 25 листопада 2020 року № 735 та перешкоджає побаченню з дитиною [PERSON] , [INFO] за даним фактом за звернення зібрано матеріал, проводиться перевірка (а.с.112). Судом встановлено, що звернення [PERSON] від 10 грудня 2020 року розглянуто та відповідно до довідки, яка складена ДОП СП Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 16 грудня 2020 року перевірку закінчено, з зв`язку з відсутністю складу кримінального чи адміністративного правопорушення, з батьками проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім цього, як встановлено судом рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25 листопада 2020 року за № 735, комітетом вирішено визначити [PERSON] порядок побачень з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : понеділок, середа та п`ятниця щотижня з 16.00 до 19.00 год.; щосуботи з 10.00 до 19.00 у присутності батька дитини [PERSON] до моменту набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання дитини (а.с.115). Як вбачається з характеристики, яка надана на [PERSON] директором Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) № 14 «Берізка» Губенко Т.О. та [PERSON] 16 листопада 2020 року, [PERSON] проживає в неповній сім`ї, яка складається з [PERSON] , тато, дідуся та бабусі; дитина оглянута та охайна; тато забезпечує дитину всім необхідним, оплату за харчування дитини своєчасно оплачує тато. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є визначення місця проживання дитини, що є предметом спору. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. Оцінка суду Вислухавши пояснення позивача та відповідача, представників сторін, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з березня 2020 року проживає разом із відповідачем по справі за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що дотеперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення постійного місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони не мають можливості визначити постійне місце проживання дитини. Так, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд дійшов до висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дитини, дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини. Разом з тим, після розірвання шлюбу між сторонами виникають суперечки щодо місця проживання дитини. Як встановлено в судовому засіданні дитина з 2020 року проживає із батьком. Суд вважає, що безперервне проживання дитини з батьком в оточенні інших рідних для них людей в цьому випадку забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі\~ № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд має\~ враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Так, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також, при визначенні місця проживання дитини, враховує висновок виконавчого комітету міської ради міста, яким визнано за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Доводи позивача про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування є помилковими, оскільки він зроблений з урахуванням житлово- побутових умов обох батьків, думки найкращих інтересів дитини. При цьому комісія, на підставі рішення якої було зроблено зазначений висновок, дійшла одностайної думки про визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому матері встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25 листопада 2020 року за № 735, визначений [PERSON] порядок побачень з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : понеділок, середа та п`ятниця щотижня з 16.00 до 19.00 год.; щосуботи з 10.00 до 19.00 у присутності батька дитини [PERSON] до моменту набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання дитини. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я доньки, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд переконаний, що визначення місця проживання дитини з батьком, з яким проживає дитина тривалий період часу, може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дитини, а тому не відповідає її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері. Інше рішення не відповідало б інтересам дітей, з урахуванням зміни сімейного стану позивача та відсутністю сталих зв`язків дітей з її новим чоловіком. Так, з урахуванням ставлення батька до дитини, який належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, піклування про його здоров`я, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, за яким вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що місце проживання дитині доцільне разом із батьком. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком, не є розлученням дитині з мамою, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також брати участь у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позові, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed