Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки Позивачка у вересні 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивовано тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач до досягнення сином повноліття сплачував аліменти, проте після досягнення сином повноліття ніякої допомоги не надає, добровільно сплачувати аліменти відмовився. Повнолітній син сторін [PERSON] наразі навчається на першому курсі денного відділення інженерно-технологічного факультету ОС «Бакалавр» Сумського національного аграрного університету на умовах контракту, стипендії не отримує, не знаходиться на державному забезпеченні. Загальна вартість навчання до 2025 року становить 79700 грн. Крім того, [PERSON] проживає у гуртожитку, вартість проживання в якому за рік становить 3120 грн. В обґрунтування позову [PERSON] посилалась на те, що відповідач перебуває у шлюбі, крім сина [PERSON] , має іншу дитину, він працює в Арабських Еміратах в м.Абу-Дабі, має задовільний стан здоров`я та здатний утримувати сина. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання заяви та до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] додаткові витрати на сина [PERSON] у розмірі 39850 грн. Стислий виклад позиції відповідача За змістом письмового відзиву представник відповідача [PERSON] просила повністю відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не має права на звернення до суду з цим позовом, оскільки син [PERSON] не проживає з нею у м.Тростянець, оскільки проживає у гуртожитку у м.Суми. Крім того, представник відповідача [PERSON] , яка є дружиною останнього, у відзиві посилалась на те, що [PERSON] не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час його навчання, оскільки він не працює, а твердження позивачки про роботу відповідача останній заперечує, стверджуючи, що ледь-ледь «зводить кінці з кінцями». Відповідач, крім сина [PERSON] , має на утриманні доньку [PERSON] , 2010 року народження, яка змалку хворіє, перебуває на утриманні лікаря-терапевта, що потребує витрат на ї лікування. Дружина відповідача [PERSON] у 2017 році перенесла операцію і до цих пір лікується, має діагноз хвороба Кеніга . Мати відповідача є пенсіонером за віком, розлучилась з чоловіком, отримує мінімальну пенсію, хворіє на коксартроз, тому [PERSON] вважає, що повинен надавати матері матеріальну допомогу. Проти позовної вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на сина [PERSON] представник [PERSON] - [PERSON] у відзиві також заперечила, оскільки законом не передбачено обов`язок батька брати участь у додаткових витратах після досягнення сином повноліття. Стислий виклад позиції третьої особи [PERSON] позов підтримав, зазначив, що потребує матеріальної допомоги батька, наразі його повністю утримує мати, з якою він проживає у м.Тростянець, оскільки майже одразу навчання почалось у дистанційній формі, а за гуртожиток необхідно все одно сплачувати, щоб не втратити місце. На місяць його витрати складають 4000-5000 грн., власних доходів [PERSON] не має, а мати, крім повного його утримання, також несе витрати з оплати за навчання в університеті. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду та позивачу надано строк для усунення недоліків. Позивачем 04 жовтня 2021 року позивачка усунула недоліки. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача 18 жовтня 2021 року подала відзив на позов з письмовими доказами. Протокольною ухвалою суду від 05 листопада 2021 року заяву позивачки про уточнення прохальної частини повернуто позивачці та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року за клопотанням позивачки та на підставі частини 7 статті 81 ЦПК України судом витребувано додаткові письмові докази. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року заяву [PERSON] про уточнення прохальної частини позовної заяви повернуто позивачці. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Син сторін [INFO] досяг повноліття та вступив до Сумського національного аграрного університету, в якому з вересня 2021 року навчається на першому курсі денного відділення інженерно-технологічного факультету ОС «Бакалавр». Термін навчання визначено до 30.06.2025 року (а.с.7). [PERSON] навчається у вказаному вищому навчальному закладі на підставі Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 234 від 30.07.2021 року, який укладено позивачкою [PERSON] як замовником освітньої послуги, [PERSON] як здобувачем вищої освіти та СНАУ, за умовами якого заклад бере на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити надання [PERSON] платної освітньої послуги за денною формою навчання за спеціальністю «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка». За умовами Договору загальна вартість навчання за весь строк навчання становить 79700 грн. (а.с.9) Син сторін зареєстрований разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 09 липня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.43), з якою виховує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у якої з 2017 року діагностовано реактивний артрит лівого колінного суглобу (а.с.35). За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2018-2021 роки відомості про виплачені [PERSON] доходи відсутні (а.с.29). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 3 статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Висновки суду щодо права [PERSON] на подання позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина Право на подання позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину одним із батьків передбачено у частині третій статті 199 СК України. Як установлено судом мати [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Проживання сина сторін на початку навчального року у гуртожитку зумовлено навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі та має тимчасовий характер. Крім того, ураховуючи обмеження запроваджені у Сумській області з 23 жовтня 2021 року, що діють у «червоній зоні» відповідно до підпункту 10 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, і які передбачають заборону відвідування навчальних закладів, син сторін проживає у м.Тростянці з матір`ю, навчаючись дистанційно. Зважаючи на наведене, враховуючи, що позов подано в інтересах сина, зокрема, з метою стягнення аліментів саме на його утримання, [PERSON] є належним позивачем у справі. Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 172/1423/15-ц. Висновки суду щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину Син сторін [PERSON] на цей час навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання на платній основі, стипендію не отримує, через навчання обмежений у можливості працювати та отримувати дохід для повноцінного задоволення своїх матеріальних потреб, а тому потребує матеріальної допомоги батьків. Як установлено судом на утриманні відповідача наразі перебуває неповнолітня донька [PERSON] , 2010 року народження, яка проживає разом з ним та його дружиною [PERSON] . За змістом відзиву, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що несе додаткові витрати на доньку, які пов`язані з її лікуванням, але доказів розміру таких витрат [PERSON] до суд не надав. Представник відповідача [PERSON] , яка є його дружиною, під час розгляду надала пояснення про те, що раз на півроку донька проходить обстеження, що з урахуванням придбання відповідних препаратів коштує близько 500 грн. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він не має можливості утримувати сина, оскільки повинен матеріально підтримувати свою мати [PERSON] , [INFO] , якій у 2017 році установлено діагноз - двобічний коксартроз (а.с.36-42). Мати відповідача є особою пенсійного віку, отримує пенсію, матеріали справи не містять доказів, що мати знаходиться на утриманні відповідача. Крім того, твердження у відзиві про те, що [PERSON] отримує мінімальну пенсію не доведено належними доказами. Відповідач заперечив факт наявності роботи та отримання доходів, які за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у нього дійсно відсутні. Проте судом на підставі даних Державної прикордонної служби України установлено, що [PERSON] протягом 2021 року неодноразово перетинав державний кордон України з аеропортів м.Бориспіль та м.Харків. Так, відповідач з початку 2021 року і до 25 березня 2021 року, з 10.05.2021 по 19.08.2021, виїжджав з м.Києва до міст Шарджа та Абу Дабі (ОАЕ), де і перебуває з 26.09.2021 року по цей час. Крім того, у період з 20 по 27 квітня 2021 року [PERSON] виїжджав з м.Києва до м.Шарм Ель Шейх (Єгипет), а з 19 по 28 серпня 2021 року - з м.Харкова до м.Анталія (Туреччина) (а.с.77). Представник відповідача [PERSON] посилалась на те, що указані виїзди [PERSON] , пов`язані з його пошуками роботи у туристичній сфері. Ураховуючи тривалість та частоту перебування відповідача за кордоном, джерела походження витрат на таке перебування відповідачем не доведено, суд дійшов висновку про наявність у відповідача можливості матеріально підтримувати сина та про наявність підстав відповідно до частини 3 статті 182 СК України для того, щоб не обмежуватись даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків України щодо [PERSON] для визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] на період його навчання. Позивачка просила визначити розмір аліменти у частці від заробітку відповідача. У разі, коли платник аліментів не працює, або одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Станом на час звернення позивачки з позовом, тобто на вересень 2021 року, за даними Державної служби статистики України середньомісячна заробітна плата у Сумській області складала 11966 грн. З огляду на викладене, та те, що відповідач є працездатним, має доходи, які отримує за кордоном, розмір яких не повідомив суду, тому з урахуванням його обов`язку утримувати також неповнолітню доньку та указаного розміру середньомісячної заробітної плати для даної місцевості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі 1/5 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця до закінчення ним навчання, але не довше досягнення 23 років. За вимогами частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти з відповідача підлягають стягненню з 14.09.2021 року. При цьому вимога позивачки в частині стягнення з батька аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необґрунтованою, оскільки указаний розмір відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України гарантований лише для дітей, тобто осіб, які не досягли повноліття. Натомість виходячи з приписів статті 6 Сімейного кодексу України [PERSON] після досягнення повноліття втратив правовий статус дитини, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Висновки суду щодо вимоги позивачки про стягнення половини витрат на оплату вартості навчання повнолітнього сина Як установлено судом із заявлених позивачкою до стягнення витрат в сумі 39850 грн. на час звернення з позовом до суду [PERSON] фактично сплачено 8950 грн. (а.с.14). При цьому такі витрати позивачка понесла 04 серпня 2021 року, тобто після досягнення [INFO] сином повноліття. Згідно з вимогами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №521/16268/18), від 16 жовтня 2019 року (справа №219/1766/18), від 16 серпня 2020 року (справа №336/1488/19) зроблено висновок, що «навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини». Таким чином, з огляду на вказані норми та висновки Верховного Суду, понесені позивачкою витрати на навчання їх з відповідачем спільного сина, не відносяться до додаткових витрат, участь в яких в силу статті 185 СК України зобов`язані брати батьки, а тому такі вимоги є необґрунтованими. У випадках, коли повнолітні син або донька потребують матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). За таких обставин, вимога [PERSON] про стягнення з відповідача половини витрат на навчання сина [PERSON] в сумі 39850 грн. не підлягає задоволенню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який мав бути сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 908 грн. 00 коп. Понесені позивачкою витрати на сплату судового збору за вимогу про стягнення з відповідача половини витрат на навчання сина не підлягають компенсації у зв`язку із залишенням судом указаної вимоги без задоволення. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial