Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач 09 вересня 2020 року звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення юридичного факту, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове. В свої заяві позивач вказує, що до 1965 року вона проживала з матір`ю - [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. В 1965 році вона з матір`ю [PERSON] переїхала на постійне місце проживання в смт. Комінтерівське (зараз Дорослав) Лиманського району Одеської області. 10.05.1989 року позивач отримала ордер на заселення в квартиру [ADDRESS] . У зазначеному ордері зазначено склад сім`ї позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] проживала з позивачем до 1998 року. В 1993 роц3і [PERSON] визнана інвалідом 1 групи. 28.10.1998 року [PERSON] змінила своє місце проживання та переїхала проживати до відповідачки в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області, однак постійно приїжджала до позивачки та подовгу в неї гостювала. [INFO] [PERSON] померла в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. Позивач приймала участь у похованні матері. Відповідач повідомила позивача, що спадкового майна ніякого не має, тому вона і не зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. В травні 2020 року відповідач по телефону повідомила позивачці, що вона прийняла спадщину після смерті матері, а саме земельну частку (пай). Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала відповідь, що спадкове майно отримала відповідачка згідно заповіту від 13.08.1986 року, який було посвідчено від імені [PERSON] іншою особою. Позивач вказує, що на дату смерті [PERSON] вона являлася не працездатною, а тому має право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від наявності заповіту. Вказаний заповіт позивач просить визнати недійсним, так як станом на 13.08.1986 року мати [PERSON] проживала разом з нею в смт. Комінтернівське і не могла посвідчити заповіт в с.Маловасилівка Любашівського району Одеської області. За життя мати жодного разу не повідомляла про наявність заповіту чи про намір оформити заповіт на будь-кого. Тому, спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за законом, в зв`язку з чим вона просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] в частині частки [PERSON] в розмірі Ѕ частини спадкового майна, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме на Ѕ частину права на земельну частку (пай) розміром 8.90 умовних кадастрових гектари, яка перебуває в колективній власності КСП «Москва» без визначення меж в натурі на підставі Сертифікату серії ОД №012481 виданого Любашівською райдержадміністрацією 20.12.1999 року. Крім того, позивач просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , дійсно є її матір`ю, так як в документах, що підтверджують родинні стосунки є розбіжності в написанні прізвища, ім`я та по-батькові [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні надав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволені в зв`язку із спливом строків позовної давності. Позивачка надала суду довідку Маловасилівської сільської ради від 14.06.2004 року про наявність у [PERSON] земельної частки (паю), а тому вважає, що позивач знала про наявність спадкового майна з 2004 року, а тому строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач взагалі не зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини до 2020 року. Також, позивач не зверталась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Будь-яких поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не наведено. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Процесуальні дії у справі. 15 вересня 2020 року ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловського О.В. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року було витребувано копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] . 06 листопада 2020 року позивач уточнила свої вимоги. Вказані вимоги ухвалою суду від 06 листопада 2020 року прийнято до розгляду. 27 листопада 2020 року підготовче судове засідання по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із копії паспорту позивачки видно, що вона народилась [INFO] (а.с. 15). Із свідоцтва про народження № 12 видно, що « [PERSON] » народилась [INFO] . Мати зазначена « [PERSON] » (а.с. 18). Із свідоцтва про народження № 120 видно, що « [PERSON] » народилась [INFO] (а.с. 22). Із свідоцтва про подружжя видно, що 19 жовтня 1933 року « [PERSON] » уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 22). З довідки № 085354 видно, 26 липня 1993 року [PERSON] встановлено першу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 23). З виписки з по господарської книги за 1955 рік видно, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24-25). З ордеру № 60 від 20 липня 1967 року виданого виконавчим комітетом Комінстернівської селищної ради видно, [PERSON] надано право на зайняття чотирьох кімнат [ADDRESS] . Склад сім`ї визначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. ). З ордеру на житлове приміщення № 4 від 10 травня 1989 року видно, що [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] . До складу її входить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (а.с. 42). З рішення № 94 від 24 листопада 1998 року Комінтернівської селищної ради видно, що [PERSON] було виділено 4-х кімнатну квартиру в [ADDRESS] . на склад сім`ї з чотирьох осіб. Ордер на квартиру [PERSON] отримувати відмовилась, вимагаючи ордер на склад сімї три чоловіка, виключивши її матір. 28 жовтня 1998 року [PERSON] по заяві була виписана з Комінтренівського в зв`язку з повернення на попереднє місце проживання, [PERSON] видано ордер на квартиру на 3 чоловіки в зв`язку із зміною складу сім`ї (а.с. 43). Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, рішенням народного суду Комінтерновського району Одеської області від 20 березня 1967 року видно, що [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 28). Із свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області (а.с. 29). З копії спадкової справи № 200, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] видно, що [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом 16 червня 2004 року (а.с. 55). Із копії заповіту посвідченого секретарем виконкому Маловасильївської сільської ради Любашівського району Одеської області Калиною З.І. 13 серпня 1986 року видно, що [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON] . Вказаний заповіт підписано [PERSON] через неграмотність [PERSON] (а.с. 57). 06 липня 2004 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. ) З листа Любашівської районної державної нотаріальної контори № 623/02-14 від 02.07.2020 року видно, що [PERSON] звернулась в нотаріальну контору 24 червня 2020 року з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як вона пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в судовому порядку за наявності поважних причин пропуску строку (а.с. ). З письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були дослідженні в судовому засіданні видно, що [PERSON] дійсно являлась матір`ю [PERSON] (а.с. 30-37). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживала в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області та працювала в місцевому колгоспі - випікала хліб. Пенсію вона отримувала особисто, а розписувалась з а отримання пенсії сусідка [PERSON] [PERSON] дійсно являється матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] - донька [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що дійсно [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] все своє життя проживала в с.МалоВасилівка Любашівського району Одеської області в своєму будинку. А останні 8 років перед смертю вона проживала в будинку [PERSON] , так як її будинок був в поганому стані. [PERSON] доглядала за [PERSON] та займалась її похованням. [PERSON] приїжджала на поховання, однак ніяких витрат на поховання не понесла. [PERSON] знала про наявність земельної частки (паю) у [PERSON] , а також про наявність заповіту на [PERSON] [PERSON] працювала в місцевому колгоспі, отримувала пенсію. [PERSON] деякий час до 90-х років, біля 3-х неділь проживала в смт. Комінтернівське у [PERSON] , однак після цього повернулась до місця свого проживання в с. Маловасилівка Любашівського району Одеської області. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її бабкою та матір`ю позивачки та відповідачки. [PERSON] проживала в с.Троїцькому, а в 1966 році переїхала з її батьками в смт. Комінтернівське де і отримала з її батьками квартиру. [PERSON] періодично їздила в с.Троїцьке, так як в неї був свій будинок в с.Троїцьке Любашівського району Одеської області. В 1985 році вона із сином переїхала проживати до позивачки. Разом з ними проживала і [PERSON] , яка допомагала доглядати за дитиною до 6 років. В 1998 році [PERSON] переїхала проживати до відповідачки. Вона знала, що в неї є будинок та земельна частка (пай), однак відповідачка їй пояснювала, що земельну ділянку заберуть в сільську раду. В період з 1985 року по 1987 рік [PERSON] не їздила в с.Троїцьке, а тому не могла підписати заповіт в 1986 році. Пенсію [PERSON] не отримувала, а її пенсію отримувала [PERSON] . Її мати постійно їздила в с.Троїцьке та доглядала за [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка купила продукти та приїхала на поховання. Також, вона передала відповідачці гроші на організацію поховання. [PERSON] повідомила позивачці, що ніякої спадщини, крім носильних речей, не має. Позивач не знала про наявність спадкового майна та заповіту. Крім того доповнила, що в 1998 році після переїзду в с.Троїцьке [PERSON] проживала в своєму будинку, а останній рік перед смертю проживала з відповідачкою, так як її будинок був в поганому стані. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в смт. Комінтернівське. [PERSON] вона знає з 1966 року, так як неподалік проживає. Протягом 1985 - 1987 років разом з [PERSON] проживала її мати [PERSON] , яка доглядала за внуком і нікуди не виїжджала. [PERSON] проживала в смт. Комінтернівське до 1998 року. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в смт. Комінтернівське з 1974 року. Вона знає [PERSON] , так як проживає неподалік. Разом з [PERSON] проживала її мати [PERSON] . Вона тримала корову і приносила [PERSON] молоко для її внука. В подальшому [PERSON] переїхала проживати в іншу місцевість. Свідок [PERSON] пояснив, що він являється внуком [PERSON] він проживав в смт. Комінтернівське. Разом з ними проживала [PERSON] , яка доглядала за ним, так як мати була на роботі. В дитячий садок він практично не ходив, так як часто хворів. [PERSON] нікуди не їздила з смт.Комінтернівське. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Із свідоцтва про народження № 12 видно, що « [PERSON] » народилась [INFO] . Мати зазначена « [PERSON] » (а.с. 18). Із свідоцтва про подружжя видно, що 19 жовтня 1933 року « [PERSON] » уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 22). В свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « [PERSON] » (а.с. 29). Дані помилки є перепоною для прийняття спадщини заявником. Відповідно до ст.28 ЦК України (ім`я фізичної особи) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові. У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Свідченнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були оголошені в судовому засіданні, а також свідченнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердено, що позивачка дійсно є донькою [PERSON] . Враховуючи, що в даний час свідоцтво про народження позивача чи свідоцтво про смерть [PERSON] замінити неможливо, суд вважає, що при написанні вищевказаних прізвищ було допущено орфографічну помилку, тому належить ухвалити рішення про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статті 15 та 16 ЦК України передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, який діяв на час складання заповіту) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 541 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат», який діяв на час скаладання заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти. Згідно ст. 17 зазначено Закону нотаріальні дії можуть вчинятися в будь-якій державній нотаріальній конторі або виконавчому комітеті міської, селищної, сільської Ради народних депутатів на всій території Української РСР, за винятком випадків, коли згідно з законодавством Союзу РСР або Української РСР нотаріальна дія повинна бути вчинена в певній державній нотаріальній конторі або виконавчому комітеті певної Ради народних депутатів. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори або виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради народних депутатів. Статтею 19 Закону УРСР «Про державний нотаріат» передбачено, що при вчиненні нотаріальних дій державні нотаріуси та інші службові особи, що вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадян, їх представників або представників державних установ, підприємств і організацій, колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій. При посвідченні угод з`ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. В разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження. Відповідно до ст. 543 ЦК УРСР якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено. Як видно з дослідженої в судовому засіданні копії заповіту видно, що він був складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області Калиною З.І. 13 серпня 1986 року. Із заповіту видно, що [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] . В заповіті зроблено помітку, що через неграмотність [PERSON] за її дорученням та в присутності підписано [PERSON] . На заповіті є підпис « [PERSON] ». Заповіт підписаний секретарем виконкому Маловасилівської сільської ради та скріплений печаткою (а.с. ). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була неграмотною, отримувала пенсію особисто, а розписувалась за неї сусідка - [PERSON] . Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що [PERSON] не була присутня при складанні заповіту, так як постійно проживала в смт. Коміртенівське і не могла бути присутня 13 серпня 1986 року в приміщенні Маловасилівської сільської ради, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту складання заповіту без присутності [PERSON] . Так, ордера від № 60 від 20 липня 1967 року та № 4 від 10 травня 1989 року, в яких членом сім`ї позивача зазначена [PERSON] , рішення судів від 10 серпня 1993 рок, 01 квітня 1993 року за позовами [PERSON] та інших не доводять неможливості [PERSON] 13 серпня 1986 року приїхати в Маловасилівську сільську раду та скласти заповіт. Свідчення [PERSON] та [PERSON] в частині того, що [PERSON] не виїжджала з смт. Комінтернівське в період з 1985 по 1987 роки не може бути прийнято судом до уваги, так як вказані особи є зацікавленими, а саме донькою та внуком позивачки. Свідчення [PERSON] , [PERSON] в частині того, що протягом 1985 - 1987 років разом з [PERSON] проживала її мати [PERSON] , яка доглядала за внуком і нікуди не виїжджала, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як вказані особи не являлись членами сім`ї позивача, проживали окремо і не кожного дня бачили [PERSON] . Крім того, їх свідчення будь-якими іншими доказами не підтверджуються. Доводи позивача про те, що при подачі заяви про прийняття спадщини відповідачем не зазначено наявність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частину в спадщині, судом не може бути прийняти до уваги як підстава для визнання заповіту недійсним чи скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вказана заява не позбавляла позивача звернутись із заявою про прийняття спадщини. Інших доказів щодо недійсності заповіту від 13.08.1986 року, складеного секретарем Маловасилівської сільської ради від імені [PERSON] суду не надано, клопотань про витребування будь-яких інших доказів, допиту інших, в тому числі осіб, які складали заповіт, від позивача не надходило. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт недійсності заповіту складеного від імені [PERSON] від 13 серпня 1986 року, який посвідчено секретарем Маловасилівської сільської ради Калиною З.І., а саме складання заповіту у відсутність заповідача [PERSON] , в зв`язку з чим в задоволенні вимоги про визнання заповіту недійсним належить відмовити. Як видно із свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 29). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно є донькою [PERSON] . Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на дату смерті - [INFO] була зареєстрвоана та проживала в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області, що підтверджується довідкою Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 141/02-14 від 14.06.2004 року (а.с. 58). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а тому в строк до 31 червня 2004 року спадкоємці повинні були подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач на час відкриття спадщини була непрацездатною, мала право на обов`язкову частку в спадщині, однак вказана обставина не звільняла її необхідності звернутись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, так як відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину: малолітні, неповнолітні, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена. Позивач звернулась до нотаріальної контори лише 24 червня 2020 року, пропустивши встановлений ЦК України шестимісячний строк. Листом Любашівської районної державної нотаріальної контори № 623/02-14 від 02.07.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , так як вона пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в судовому порядку за наявності поважних причин пропуску строку (а.с. 20). Однак, позивач не звернувся з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна як за спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Приймаючи до уваги, що підстав для визнання заповіту, складеного 13 серпня 1986 року Маловасилівською сільською радою Любашівського району, недійсним судом не встановлено, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а саме скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] після смерті [PERSON] , а також для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спадкового майна після смерті [PERSON] як за спадкоємцем першої черги за законом. Розподіл судових витрат між сторонами. До матеріалів позовної заяви, а також в процесі судового розгляду справи, суду не надано доказів понесених сторонами судових витрат. Позивач являється інвалідом 1 групи, а тому звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial