Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

свої вимоги позивач, з врахуванням їх уточнення, обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, за час якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано, вказану дитину залишено проживати з позивачем. Рішенням цього ж суду від 26.02.2018 року з відповідача на користь позивача присуджено стягувати аліменти на утримання цієї дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення останньою повноліття. Відповідач як батько дитини постійно маніпулює щодо виконання своїх батьківських обов`язків, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується факт того, що дитина часто хворіє, у зв`язку з чим їй необхідне санітарно-курортне оздоровлення в літній період. Позивач має намір в літній період відвідати з дитиною Середземне море в Королівстві Іспанія, витрати щодо перебування на якому позивач готова нести самостійно. Однак, відповідач згоди на виїзд дитини за межі України не надає, у зв`язку з чим нею 21.10.2020 року направлено письмове звернення до відповідача з проханням про надання такого дозволу. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду дитини за кордон на відпочинок, лікування та навчання суперечить вимогам ч. 7 ст.7, ч. 2 ст. 155 СК України, Конвенції про права дитини, порушує право малолітньої як фізичної особи на свободу пересування, передбачене ч. 1 ст.313 ЦК України, та підлягає судовому захисту. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні зазначеного дозволу, позивач просить надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дочки сторін [PERSON] за межі державного кордону України у її супроводі до країн: Республіка Польща, країни Європейського союзу та країн Шенгенського договору без згоди та супроводу відповідача з метою оздоровлення та відпочинку дитини в період з 01.07.2021 року по 30.10.2021 року терміном на 40 днів. Позивач також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 840,80 грн. сплаченого судового збору та 3 000 грн. на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник, адвокат Гринів Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, та просять ці вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, про що подав відповідну заяву. Крім того, він погоджується на сплату позивачу понесених витрат в частині сплаченого судового збору, однак, щодо витрат на професійну правничу допомогу вказав, що у зв`язку з відсутністю доходів готовий сплати близько 1 500 грн. на такі витрати. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, і про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив і не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року, шлюб між сторонами розірвано, вказану малолітню дитину залишено проживати з позивачем (а. с. 10). Згідно з рішенням цього ж суду від 26.02.2018 року збільшено розмір стягуваних з відповідача аліментів, присуджених рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23.12.2015 року, на користь позивача на утримання вказаної дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення останньою повноліття (а. с. 11,12). Судом встановлено, що 21.10.2020 року позивач надіслала на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача звернення про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон із зазначенням країн та періоду виїзду (а.с. 13, 14). Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданою 23.10.2020 року амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 5 КНП «КМР «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», підтверджується факт того, що [PERSON] , [INFO] , часто хворіє, у зв`язку з чим їй рекомендоване санітарно-курортне оздоровлення в літній період (а. с. 15). Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено в ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з правилами ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні зазначеного дозволу, суд вважає, що позивачу слід надати дозвіл на виїзд за межі державного кордону України малолітньої дочки сторін [PERSON] без нотаріально засвідченої згоди та супроводу відповідача до зазначених позивачем країн з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду вказаної дитини. В правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в постанові від 12.04.2017 року в справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції, зазначено, що відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018 року, яка є правовою позицією. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 712/10623/17 від 04.07.2018року, з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини, Велика Палата Верховного Суду в цій справі погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.6). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати, а також присудити з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., враховуючи складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також загальну тривалість єдиного судового засідання, яке не перевищує 25 хв. На підставі наведеного, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вищевказаних Правил,

Outcome: approved