Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 50000,00 грн. пені за прострочення сплати аліментів і 487,20 грн. судового збору по справі. В іншій частині позову було відмовлено. Рішення не було оскаржено та набрало законної сили. 23 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі в частині вирішення питання розподілу судових витрат у вигляді витрат позивача на правову допомогу. У судовому засіданні сторона позивача підтримала заяву та просить стягнути з відповідача 4000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, що підтверджується відповідними документами (договором про надання правової допомоги, розрахунком витрат часу адвоката, квитанцією). Відповідач заперечує проти такої заяви у зв?язку із завищеним гонораром та відсутності у нього грошових коштів. При розгляді заяви [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Так, згідно вимог п.4) ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, за заявою осіб, чи з власної ініціативи, може ухвалити додаткове рішення, у тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.56 ЦПК України\~правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за\~законом\~має право на надання правової допомоги. Така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги, граничний розмір якої встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року (розмір компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за одну годину роботи), стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справ, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов?язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Згідно журналу судового засіданні та звукозапису фіксування судового процесу вбачається, що процесуальний статус адвоката [PERSON] визначено як представник позивача (він надавав пояснення), а не особа, яка надає правову допомогу. Відповідна ухвала судом також не приймалася, та і в самому договорі № ПД-1/8/15-ц про надання правової допомоги від 01.08.2015 передбачена участь адвоката у судових засіданнях в якості представника (п.1.2.) а.с. 14. Тому розрахунки витрат часу адвоката за участь у судових засіданнях (1 год. 13 хв.) суд не може прийняти до уваги (а.с. 19, 24, 30). Для визначення розміру витрат на правову допомогу позивача суд відповідно до наданого розрахунку враховує робочий час, витрачений адвокатом [PERSON] на з?ясування обставин справи з клієнтом, з урахуванням складності справи з визначенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, судової практики протягом 1,5 години; складання позовної заяви з розрахунком розміру пені протягом 2,5 годи. Всього 4 години. Відтак, розмір витрат на правову допомогу, надану адвокатом [PERSON] становить 2204 грн. 80 коп. (1378 грн. законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати х 40% х 4 год. фактично витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги). За таких обставин, коли судовим рішенням при частковому задоволенні позову не вирішено питання судових витрат в частині витрат на правову допомогу, тому суд вважає за необхідне в цій частині ухвалити додаткове рішення, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] 2204,80 грн., як компенсацію витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved