Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 28.11.2019 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У цій квартирі має зареєстроване місце проживання відповідач, який доводиться їй сином. Проте з 2009 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Факт реєстрації відповідача у її житлі позбавляє її можливості у повному обсязі реалізувати своє право вільно користуватися розпоряджатися власним житлом, а також зобов`язує її нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідач позовні вимоги не визнав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження. У судовому засіданні позивачка підтримала позов. Пояснила, що після закінчення служби у червні 2018 року відповідач не проживає у її квартирі та не несе витрат по сплаті комунальних послуг. На її прохання допомогти оплачувати комунальні послуги, відповідач відмовив та образив її. Вона отримує мінімальну заробітну плату та через реєстрацію відповідача вона не може оформити субсидію, а на оплату комунальних послуг не має коштів. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що у 2009 році він вступив на навчання та після 4 років навчання проходив службу за контрактом у різних містах України. Позивачці надавав необхідні документи для оформлення пільг по сплаті комунальних послуг. У червні 2018 року строк служби у нього завершився. У спірній квартирі він не проживав після повернення до м. Бердичева. У квартирі немає умов для проживання. Його речей у квартирі немає. Близько двох місяців орендує житло у м. Бердичеві. Задоволення даного позову позбавить його прав, передбачених ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Фактичні обставини, встановлені судом Встановлено, що на підставі договору дарування від 10.03.1998 року [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 6). Відповідно до копії форми 16А та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Державної міграційної служби України в Житомирській області, [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 7, 20). Відповідно до довідки ОСББ «Вогник-8» від 21.11.2019 у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з вересня 2009 року ( а.с .8). Норми права, які застосував суд Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень проти позову. За положеннями ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Оцінка аргументів сторін, висновки суду На підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України судом встановлено, що відповідач є сином позивачки. Після закінчення служби за контрактом, з червня 2018 року відповідач знаходився якийсь час у м. Бердичеві, проте з того часу не проживав у квартирі [ADDRESS] . На даний час орендує жито у м. Бердичеві. Доказів про поважність причин не проживання відповідача у квартирі належній на праві власності позивачці понад один рік, відповідач суду не надав. Судом також не встановлено фактів перешкоджання відповідачеві проживати у житлі, де він має зареєстроване місце проживання. Оскільки позивачка, як власник житла заперечує проти реєстрації відповідача в її житлі, відповідач без поважних причин не проживає у житлі позивачки понад один рік, визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом матиме наслідком знання його з реєстрації місця проживання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 768,4 грн витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved