Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 серпня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року, заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 серпня 2018 року, скасовано та справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10\~500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 110\~949 грн. 53 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9\~519 грн. 99 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 92\~808 грн. 13 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~100 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 5\~271 грн. 41 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. Позивачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінено назву на Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення надала пояснення, в яких зазначає, що вона категорично заперечує, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які начебто були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім неіснуючого кредитного договору банк посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Даний позов банку є ніщо інше як безпідставне загарбницьке збагачення за рахунок клієнтів. 17 лютого 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, також зазначає, що згідно з випискою з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та останній користувався кредитними коштами, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, видно, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належним та допустимими доказом по справі. Відповідачем розрахунок не спростований, контр розрахунок не наданий. Активне використання відповідачем кредитного рахунку спостерігається з 01.11.2008 року, оскільки відповідач розраховується у торгівельній мережі, знімає готівку у банкоматах, поповнює кредитний рахунок. Щодо заперечення відповідача стосовно не укладення кредитного договору, то відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг з умовами та тарифами, складає між банком та відповідачем договір банківського обслуговування. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Відповідач не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору. Твердження відповідача про те, що підпис у заяві виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі, оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову. Те, що відповідач до певного часу виконував сої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. 10 березня 2020 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення у справі, в яких він зазначає, що до теперішнього часу детальний розрахунок заборгованості ними не отриманий. Зазначає, що позовна давність за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Тому, просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову, а також справу розглядати без участі відповідача та її представника. Також, просить стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3\~384 грн. 40 коп. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 10 жовтня 2008 року підписала Заяву, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна» зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 1\~800 грн. Положеннями статті 638 ЦК України, закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У позовній заяві позивачем зазначено, що кредитний договір № б/н від 30 жовтня 2008 року складається з заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. В заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між не та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та самих Умов та Правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на\~30.11.2017 року становить 110\~949 грн. 53 коп., та складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9\~519 грн. 99 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 92\~808 грн. 13 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~100 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 5\~271 грн. 41 коп. Однак, Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять. Доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи також не містять, як відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 30 жовтня 2008 року Заяви, та в подальшому такі умови не змінювались. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 30.10.2008 року. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредита у розмірі 9\~519 грн. 99 коп. слід зазначити наступне. З анкети-заяви вбачається, що відповідачем було оформлено кредитну картку № [NUMBER] «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 1\~800 грн. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, банк зазначив, що відповідачка на підставі заяви отримала кредит у розмірі 10 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак належних доказів, окрім посилання у позові, отримання відповідачем кредиту у зазначеній сумі матеріали справи не містять. У розрахунку заборгованості за кредитним договором борг за кредитом складає 6\~519 грн. 99 коп. Своє право на збільшення кредитного ліміту банк обґрунтовує Умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки матеріали справи не містять належних підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, то посилання банку на зазначені Умови як на належний доказ визначення істотних умов кредитного договору не можуть бути прийняті судом до уваги. Надані позивачем\~Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку про те, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки відомості заяви свідчать про отримання позичальником кредитного ліміту в розмірі 1 800 грн, а збільшення кредитного ліміту належними доказами не підтверджено, то суд приходить до висновку, що позовну вимогу в частині стягнення заборгованості за кредитом саме у розмірі 1 800 грн. слід задовольнити. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 92\~808 грн. 13 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~100 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 5\~271 грн. 41 коп., то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки всі вищезазначені нарахування, як зазначає позивач нараховувались відповідно до Умови та правил надання банківських послуг, а у судовому засіданні вже встановлено, що вказані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому нараховані за ними відсотки, пеня та штрафи не підлягають стягненню. Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі. Вищенаведене узгоджується також з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року по справі № 755/17553/16 та від 03 квітня 2019 року по справі № 221/5089/16-ц. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредита у розмірі 1\~800 грн., а всі інші позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~762 грн. Що стосується вимоги відповідачки стосовно стягнення з позивача судових на правову допомогу у розмірі 3\~384 грн. 40 коп., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а також те, що відповідачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу не надано жодного доказу, а саме: розрахунку витрат, із зазначенням використаного часу та вартості кожної послуги, акту приймання передачі послуг, квитанцій про оплату правничої допомоги, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial