Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року, ухваленим у справі № 2-17246/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності позовні вимоги задоволено, визнано за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду від 22 жовтня 2010 року залишено без змін. В грудні 2014 року до суду надійшла заява представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2010 року. Заява мотивована тим, що 12 грудня 2014 року представником [PERSON] було отримано довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, зі змісту якої вбачається, що, по-перше, відповідно до інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] не існує; по-друге, в будинку [ADDRESS] проінвентаризовано всього - 43 житлові квартири, а не 44; по-третє, квартира [ADDRESS] розташована на 4 поверсі і займає два поверхи і мансардне приміщення, є цілісним об'єктом нерухомого майна та має лише один вхід до квартири на рівні 4 поверху; по-четверте, що дозвільні документи і документи щодо присвоєння [ADDRESS] до Бюро технічної інвентаризації не надавалися; по-п'яте, що зміни в матеріалах технічної інвентаризації щодо розмірів квартири [ADDRESS] відсутні. Крім того, заявник стверджує, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], який покладено в основу рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року, є неавтентичним, тобто не виготовлявся підприємством, печатка якого проставлена на технічному паспорті. Також, заявник вважає, що рішення суду від 22 жовтня 2010 року порушує його права як власника квартири [ADDRESS], оскільки місцезнаходженням квартири [ADDRESS] позивач вбачає місцезнаходження двох верхніх рівнів квартири [ADDRESS], що слідує з рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року, ухваленого у справі № 761/25070/13-ц про виселення заявника. Враховуючи викладене, а також те, що під час розгляду справи № 2-17246/10 Шевченківським районним судом міста Києва не було досліджено обставини, які мали бути враховані при прийнятті рішення, заявник звернувся до суду з вказаною заявою, згідно з якою просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2010 року, ухвалене у справі № 2-17246/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити її, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2010 року, ухвалене у справі № 2-17246/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами заперечувала, посилаючись на те, що заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 361 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. Рішення ж Шевченківського районного суду від 22 жовтня 2010 року набрало чинності 01 листопада 2010 року, а тому у відкритті провадження за нововиявленими обставинами у даному випадку слід відмовити, незалежно від поважності причини пропуску вказаного строку. Крім того, представник зазначив, що [PERSON] не має права на подання заяви про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки він не був залучений до розгляду справи в якості сторони чи третьої особи в жодній судовій інстанції по цій справі. У цьому разі особа має право звернутися до суду з апеляційною або касаційною скаргою із заявлениям клопотання про поновлення строку на оскарження, чим [PERSON] скористався, проте, йому було відмовлено у скасуванні рішення судами апеляційної і касаційної інстанцій. Також представник позивача вказав, що обставини, на які заявник посилається є новими, а не нововиявленими і вони не спростовують існування квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підтримав та просив задовольнити, рішення від 22 жовтня 2010 року скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в задоволені позову повністю. Також відповідач пояснив, що рішення суду про задоволення позову мотивовано тим, що грошові кошти на будівництво квартири [ADDRESS] були йому передані, житло збудоване, проте, не передане у власність позивачеві згідно укладеного між ними Договору про участь в інвестуванні будівництва. Однак, при задоволенні позову судом абсолютно не досліджено обставини справи та природу фактичних правовідносин між ним та позивачем, оскільки суд не дослідив докази та не звернув уваги, що зазначений Договір є обопільно невиконаним, оскільки йому не були сплачені грошові кошти на виконання Договору, а у звязку з не оплатою позивачем будівельних робіт, такі роботи ним не проводилися. Тобто, роботи з забудови горища будинку [ADDRESS] відповідач не починав, не здійснював та не завершував. Відповідно він нічого і не передавав за цим Договором [PERSON] та Акт прийому передачі нової житлової квартири [ADDRESS] не підписував. Будь яка дозвільна документація на розроблення проекту та будівництво квартири [ADDRESS] ним не отримувалась. Окрім того, відповідач зазначив, що у 2000 роках він здійснював забудову мансарди в будинку [ADDRESS], на що і було отримано дозвіл ДАБК у 2006 році, проте будівництво такого об'єкта як квартира [ADDRESS] там ним не здійснювалося, будівельні роботи над квартирою [ADDRESS] за цією адресою ним не проводилися, оскільки площа над квартирою [ADDRESS] була огороджена стіною, а дозвіл ДАБК на будівництво містив виняток «за виключенням площі над квартирою [ADDRESS]». Також відповідач зазначив, що суду необхідно врахувати доказ недійсності технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], наданий заявником з матеріалів кримінального провадження, та нововиявлену обставину, що квартира [ADDRESS] фактично збудована не була. Окрім того, відповідач зазначив, що ухвалене у справі рішення суттєво порушує права та інтереси [PERSON] тим, що є підставою прийняття іншого рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 761/25070/13-ц про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], під якою суд має на увазі другий та третій рівні квартири [ADDRESS] у цьому будинку. Заслухавши пояснення представника заявника, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заява представника [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 22 жовтня 2010 року, ухваленого у справі №2-17246/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. За положенням п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» від 27 лютого 1981 року № 1, як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд (наприклад, виявлення факту, що сторона була недієздатною, угода чи актовий запис недійсні, що є або скасований заповіт на майно, наявність даних про недійсність розірваного судом шлюбу, вказівки Конституційного Суду України про преюдиціальність його рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів, пов'язаних із правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта, тощо). Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 3, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2009 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджував, що у 2000 році між ним та [PERSON] було укладено Договір про участь в інвестуванні будівництва житла, відповідно до якого відповідач, як забудовник, взяв на себе зобов'язання збудувати та передати позивачеві новостворене майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивач вважав, що свої зобов'язання за договором ним були виконані, а майно збудоване, проте не передане йому у власність відповідачем. Судом встановлено, що на підтвердження наявності новоствореного майна у вигляді квартири [ADDRESS] позивачем було надано суду наступні документи: план за поверхами на квартиру [ADDRESS], виконаний ТОВ «Червона капелюшка», та технічний паспортом на квартиру [ADDRESS], виконаний Київським міським бюро технічної інвентаризації, договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року; висновок № 4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21 червня 2006 року, виконаний на замовлення відповідача; заключення державного НДІ будівельних конструкцій від 03 жовтня 2006 року; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва за № 1912-Шв/Р від 28 березня 2006 року. Проте, згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12 грудня 2014 року, адресованої [PERSON], вбачається, що відповідно до інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] не існує; в будинку [ADDRESS] проінвентаризовано всього 43 житлові квартири, а не 44; дозвільні документи і документи щодо присвоєння [ADDRESS] до Бюро не надавалися (т. 3 а.с.14). Наведені у вказаній довідці обставини є істотними для справи обставинами, що не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, тобто є нововиявленими в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України. При цьому, представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини, не виявлено наявності таких доказів і під час розгляду справи в суді, оскільки відповідних клопотань в судовому засіданні представником позивача не заявлялось. Більш того, згідно пояснень відповідача [PERSON], наданих в судовому засіданні, Договір про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року ним ніколи не підписувався. Відповідач зазначив, що що жодних грошових коштів за Договором від 01 листопада 2000 року він не отримував. Окрім того, відповідач зазначив, що у 2000 роках він здійснював забудову мансарди в будинку [ADDRESS], на що і було отримано дозвіл ДАБК у 2006 році, проте будівництво такого об'єкта як квартира [ADDRESS] ним не здійснювалося, будівельні роботи над квартирою [ADDRESS] за цією адресою ним не проводилися, оскільки площа над квартирою [ADDRESS] була огороджена стіною, а дозвіл ДАБК на будівництво містив виняток стосовно площі над квартирою [ADDRESS]. Слід зазначити, що з висновку № 4971 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 21 червня 2006 року вбачається, що спеціаліст проводив обстеження всього горища будинку [ADDRESS], проте такий об'єкт нерухомого майна, як квартира [ADDRESS], у висновку не вказується. Також, суд звертає увагу, що цей висновок також містить винятки щодо квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 7-12). Із заключення державного НДІ будівельних конструкцій від 03 жовтня 2006 року слідує, що висновок надавався щодо можливості добудування та введення в експлуатацію двохповерхової мансарди будинку, без зазначення про квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13-17). З дозволу на виконання будівельних робіт, виданого відповідачеві Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва за № 1912-Шв/Р від 28 березня 2006 року, вбачається, що дозвіл надавався на виконання будівельних робіт з реконструкції горищних приміщень будинку (крім площі над квартирою [ADDRESS]) з влаштуванням квартир на двох рівнях за адресою: [ADDRESS]. Авторський нагляд за проведенням таких робіт здійснювало ТОВ «Червона капелюшка» (т. 1 а.с. 19). З поверхового плану на квартиру [ADDRESS] вбачається, що цей план був складений ТОВ «Червона капелюшка», а не БТІ (т. 1 а.с. 20). Однак, зі змісту листа ТОВ «Червона капелюшка» від 07 квітня 2014 року вбачається, що це товариство не має відношення до квартири [ADDRESS], оскільки товариство не здійснює діяльності з проведення інвентаризації та виготовлення технічних паспортів на об'єкти нерухомого майна (т. 3 а.с. 62). На обставини, вказані у листі ТОВ «Червона капелюшка» від 07 квітня 2014 року, заявник посилається як на одні із нововиявлених. Також, згідно розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 660 від 05 травня 2003 року та № 1777 від 07 грудня 2007 року вбачається, що адміністрацією розглядалася проектна документація, розроблена ТОВ «Червона капелюшка», на реконструкцію приміщення будинку [ADDRESS] з влаштуванням квартир в двох рівнях, крім площі над квартирою [ADDRESS]. Перелік квартир, введених в експлуатацію розпорядженням № 1777, обмежується квартирою № 43 та не містить квартири номер 44 (т. 3 а.с. 43, 44). Договором про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року, укладеного між [PERSON] «Інвестор» та [PERSON], що був покладений в основу прийняття рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.10.2010 року, передбачено обов»язок забудовника (відповідач [PERSON]) збудувати і передати квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.5-6). Між тим, висновком почеркознавчої експертизи № 1147 від 16 березня 2015 року, проведеної в межах кримінального провадження № 12013110100012665 від 08 серпня 2013 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, судовий експерт стверджує, що рукописний запис «[PERSON]» від імені [PERSON], що міститься в графі «Забудовник» на другому аркуші електрофотографічної копії Договору про участь в інвестуванні будівництва житла від 01 листопада 2000 року, укладеного між [PERSON] «Інвестор» та [PERSON] «Забудовник», - виконаний не [PERSON], а іншою особою (т. 3 а.с. 137-143). Вказані обставини підтверджують показання відповідача [PERSON] в судовому засіданні про не проведення ним будівництва такого об'єкта як квартира [ADDRESS] та не проведення будівельних робіт над квартирою [ADDRESS] за цією ж адресою. Судом також було досліджено висновок будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року, проведеної в межах зазначеного кримінального провадження, у якому стверджується, що двоповерхова надбудова над квартирою [ADDRESS] була побудована саме заявником, що підтверджується графічним зображенням плану 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] (т.3 а.с.47-61). Таким чином, суд дійшов висновку, що будівництво такого об'єкта нерухомого майна, як квартира [ADDRESS], відповідачем не починалося, не проводилося та не завершувалося, оскільки Договір від 01 листопада 2000 року відповідачем не підписувався, відповідно, грошові кошти за цим договором відповідачем не отримувались, положення цього договору ні позивачем, ні відповідачем не виконувалися. Відтак, підстави визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] відсутні. Також суд бере до уваги те, що між заявником та позивачем існував спір про усунення перешкод у користуванні майном (квартирою [ADDRESS]) та виселення з квартири [ADDRESS], що вбачається з рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 761/25070/13-ц про виселення заявника, яке було переглянуто та скасовано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2015 року у справі №761/19535/14-ц (т. 3 а.с. 107-122). З наведених судових рішень вбачається, що місцезнаходженням квартири [ADDRESS] позивач вважає місцезнаходження двох верхніх рівнів квартири [ADDRESS]. Проте, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був та є власником квартири [ADDRESS], на підставі Договору дарування квартири від 25 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. ( т.1 а.с.93,94). Зокрема, до цього квартира [ADDRESS] належала дружині заявника - [PERSON] - на підставі Договору купівлі-продажу від 19 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я. (т.1 а.с.95). 29 серпня 2000 року Радянська районна державна адміністрація м. Києва своїм рішенням за № 890 надала [PERSON] згоду на виготовлення проектно-кошторисної документації на влаштування жилих приміщень на горищі будинку [ADDRESS] над належною їй квартирою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 96). 22 листопада 2000 року на виконання вищезазначеного рішення № 890 [PERSON] уклала з Комунальним підприємством житлового господарства Радянського району Радянського району, що діяло за дорученням Радянської РДА м. Києва, Інвестиційний контракт № 38 на влаштування жилих приміщень на горищі будинку [ADDRESS] над квартирою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 97, 98). 03 травня 2001 року розпорядженням Радянської районної державної адміністрації м. Києва за № 531 було затверджено вищевказану проектно-кошторисну документацію на влаштування жилих приміщень на горищі над квартирою [ADDRESS] та дозволено [PERSON] за власні кошти виконати роботи згідно з розробленим проектом (т. 1 а.с. 99). Також, судом встановлено, що декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири [ADDRESS] Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві за номером КВ083133050333 від 01 листопада 2013 року (т.3 а.с.28-30). Декларація про готовність до експлуатації була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві за номером КВ14313343098 від 09 грудня 2013 року (т.3 а.с.35-39). Підставами отримання цих документів були дозволи та розпорядження, отримані заявником до ухвалення рішення суду від 22 жовтня 2010 року про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 1556194 було видане заявнику 23 грудня 2013 року на загальну площу квартири [ADDRESS] - 207,1 кв.м., що складають три рівні цієї квартири, відтак, правовстановлюючі документи заявника підтверджують належність йому на праві власності трьохповерхової квартири [ADDRESS] (т. 3 а.с. 41, 42), без включення в неї квартири [ADDRESS]. Судом враховано, що правовстановлюючі документи заявника на квартиру [ADDRESS] наразі не оскаржені та є дійсними та її фізичне існування підтверджене дослідженими в суді доказами. Таким чином, суд дійшов висновку, що два мансардні поверхи над квартирою [ADDRESS] були побудовані згідно з отриманою дозвільною документацією, з чого слідує, що квартира [ADDRESS] є цілісним трьохповерховим приміщенням. В межах виконавчого провадження по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, ухваленого у справі № 761/25070/13-ц, актами державного виконавця - від 09 грудня 2014 року та від 27 січня 2015 року, складеними в результаті виходу до будинку [ADDRESS], було встановлено неможливість проведення виселення заявника з причини невиявлення квартири [ADDRESS] (т. 3 а.с. 123-127). Так, в акті від 09 грудня 2014 року позивача було зобов'язано надати документи щодо доведення будівництва надбудови, які в подальшому дадуть можливість встановити місцезнаходження дверей, що підлягають відновленню. В акті державного виконавця від 27 січня 2015 року зазначено, що жодних документів, які б дали можливість встановити наявність квартири [ADDRESS], представники позивача не надали. З поверхового плану будівлі також не вбачається наявність такого об'єкта нерухомого майна, як квартира [ADDRESS]. З огляду на це суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про наявність реєстрованого права власності за кв.[ADDRESS] за позивачем [PERSON] ( т.3 а.с.96-100), оскільки заявником не оспорюється саме державна реєстрація вказаної квартири, а оспорюється сам факт визнання площі над квартирою [ADDRESS] площею квартири [ADDRESS], що серед ішного є підставою для перегляду рішення від 22.10.2010 року за нововиявленою обставиною. Слід зазначити, що уся дозвільна документація позивача містить винятки для простору над квартирою [ADDRESS]. В той же час, правовстановлююча та технічна документація на квартиру [ADDRESS] є дійсною та не оскаржена в законному порядку. Окрім того, квитанціями про сплату комунальних послуг підтверджується те, що заявник оплачував опалювальну площу 206,9 кв.м. ще до існування рішення суду від 22 жовтня 2010 року про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджує наявність новоствореного майна тільки стосовно квартири [ADDRESS], що належить заявнику. У свою чергу, позивач не надав суду докази щодо здійснення користування цим житловим приміщенням за будь-який час. Суд не приймає до уваги та вважає помилковими твердження сторони позивача про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами те, що заявник [PERSON] не стороною у цій справі, а тому не може подавати таких заяв, оскільки заявника було допущено до участі у справі під час розгляду його апеляції на рішення суду від 22.10.2010 року, а відтак він визнаний стороною у вказаній цивільній справі справи, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27.03.2013 року (т.3 а.с.12-13). Крім того, суд враховує, що вказаним судовим рішенням від 22.10.2010 року порушені його права як власника майна на вільне володіння та користуванням ним. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими обставинами, тобто такими, що не були відомі на момент розгляду справи суду та мають істотне значення для справи, а саме, свідчать про відсутність підстав для визнання права власності за позивачем на новостворене майно в порядку ст. 331 Цивільного кодексу України, у звязку з чим заява про перегляд рішення за ново виявленими обставинами підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 365 ЦПК України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення про визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] є таким, що підлягає скасуванню, а у справі слід прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст. 331 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved