Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до територіальної громади села Подорожнє в особі Журавненської селищної ради Львівської області (відповідач), в якій просить: встановити факт перебування [PERSON] , померлого [INFO] із [PERSON] , померлою [INFO] , у зареєстрованому шлюбі, укладеному 17.03.1951 року; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,91 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №4255 від 21.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №276 від 08.05.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів по Володимирецькій сільській раді за №244; визнати за [PERSON] [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,47 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №089353 від 06.04.2000 року, виданого на підставі рішення Володимирецької сільської ради №61 від 06.04.2000 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів за №107. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило право на земельну частку (пай) на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,91 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №4255 від 21.05.1997 року. Від імені [PERSON] у виконкомі Володимирецької сільської ради заповіту не посвідчувалося. На час смерті з [PERSON] були зареєстровані та проживали: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онук [PERSON] . Оскільки заповіту [PERSON] не залишала, то спадкування відбулося за законом. [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , оскільки постійно проживав із нею на час відкриття спадщини, не відмовлявся від спадщини та фактично вступив у володіння спадковим майном, однак юридично спадщину не оформляв. [PERSON] спадщину після смерті своєї матері не прийняв, оскільки не вчиняв фактичних дій щодо прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер, [INFO] помер дід позивача по батьковій лінії [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,47 га, належні померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №089353 від 06.04.2000 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,91 умовних кадастрових гектари, яке він фактично успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , проте юридично не оформив. Від імені [PERSON] у виконкомі Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстровим №10 від 03.02.2006 року в користь онука [PERSON] , який на день смерті заповідача не змінений і не скасований. Оскільки [PERSON] постійно проживав із дідусем на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв. 28.04.2021 позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив у цьому у зв`язку із тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що належали померлому і є спадковим майном. Окрім того, у свідоцтві про одруження [PERSON] його дружина записана як [PERSON] , а у свідоцтві про смерть - [PERSON] , тобто наявна помилка у написанні по-батькові дружини, внаслідок чого неможливо встановити їх статус як чоловіка та дружини. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Журавненської селищної ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив про відсутність на час розгляду даної заяви в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності його і позивачки та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.38), заяву про виклик свідків (а.с.41). Представником відповідача Журавненської селищної ради Львівської області подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.37). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33). Ухвалою від 13.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.39-40). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] одружились 17.03.1951. Після одруження дружині змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження від 24.06.1969 (а.с.11). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 28.04.1964 (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] одружились 23.01.1971. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження від 23.01.1971 (а.с.13). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 26.04.1974 (а.с.14). Згідно з свідоцтвами про смерть від 28.02.1997 та 15.09.2004, [PERSON] померла [INFO] у с. Подорожне Жидачівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] у с. Подорожне Жидачівського району Львівської області (а.с.16, 18). 03.02.2006 [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Володимирецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №10, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право онукові [PERSON] (а.с.22). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян по смерть №00023485773 від 25.07.2019, [PERSON] помер [INFO] у с.Подорожне Жидачівського району Львівської області (а.с.20). Згідно з Державним актом на право власності на землю ІV-ЛВ №089353 від 06.04.2000, [PERSON] на підставі рішення Володимирецької сільської ради народних депутатів №61 від 06.04.2000 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,47 гектарів (з них: ріллі 0,24, 0,04 - багаторічних насаджень та 0,19 - кормових угідь) в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Володимирецької сільської ради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107 (а.с.27). Довідками Володимирецької сільської ради №403 та №420 від 26.11.2020 встановлено, що під [ADDRESS] рахується господарство, яке належало [PERSON] , в якому він був постійно зареєстрований і проживав до дня смерті, яка наступила [INFO] . Заповіт від [PERSON] посвідчено у користь [PERSON] . Разом з [PERSON] на день його смерті проживали невістка [PERSON] та внук [PERSON] . Дружина [PERSON] - [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у будинку [ADDRESS] на день своєї смерті, що наступила [INFO] . Від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався. (а.с.16, 21). Як вбачається з витягів зі Спадкового реєстру №64146743, №64146828, №64146903 від 30.03.2021, спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.17, 19, 24). Витяг із Спадкового реєстру №64146911 від 30.03.2021 свідчить про те, що заповіт від імені [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №40446028 (а.с.23). Відповідно до довідки відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.04.2021, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Володимирецькій сільській раді зареєстрований сертифікат серії ЛВ №4255 від 21.05.1997 за [PERSON] реєстраційний номер 244. Площа земельної ділянки - 0,91 умовних кадастрових гектара. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 08.05.1997 за №276 (а.с.25). Приватним нотаріусом 28.04.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с.29). Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких позивач є її сином. [PERSON] і [PERSON] були чоловіком і дружиною. У них був один син [PERSON] . Проживали вони разом в [ADDRESS] . Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона є сусідкою позивача. [PERSON] і [PERSON] були подружжям і проживали разом в [ADDRESS] . У них був один син [PERSON] , який проживав разом з ними. Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з помилковим записом по батькові баби позивача у свідоцтві про одруження, що позбавляє можливості документально підтвердити факт перебування у шлюбі спадкодавця та спадкоємця, а відтак наявність у чоловіка права на спадкування. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в пунктах 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Приписами частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.03.1951. Ця обставина повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не викликають сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності, а у сукупності є достатніми для встановлення факту перебування їх у шлюбі. Суд зазначає, що встановлення зазначеного факту породжує для позивача юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у реалізації ним права на спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] майна, яке останній успадкував як спадкоємець першої черги за законом після смерті дружини [PERSON] . Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що на день смерті [PERSON] йому належало право на земельну частку (пай) на території Володимирецької сільської ради, загальною площею 0,91 умовних кадастрових гектари відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №4255 від 21.05.1997, яке він успадкував після смерті своєї дружини в силу приписів 548, 549 ЦК Української РСР та право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,47 га, які розташовані на території Володимирецької сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №089353 від 06.04.2000. За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів онуку [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , відтак спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, постійно проживав разом із спадкодавцем та не заявляв про відмову від спадщини, тому в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право на спадщину як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити право власності на майно (земельні ділянки) у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved