Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (ПАТ КБ „Приватбанк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у сумі 26345 грн. 04 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 986 грн. 69 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 21702 грн. 64 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3655 грн. 71 коп., а також сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. Представник позивача у поданій до суду заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності представника ПАТ КБ „Приватбанк та у разі неприбуття в судове засідання відповідачки ухвалити заочне рішення, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач подала до суду заяву, в якій проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову, а також прохає розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого.\~\~ З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2010 р. [PERSON] і ПАТ КБ „Приватбанк уклали кредитний договір № SAMDN5000033546035, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою щомісячних платежів в строк до 25 числа наступного місяця 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору та ч. 1 статті 634 ЦК України договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON], що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник зобовязується на вимогу [PERSON] виконати зобовязання з повернення кредиту (а тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди [PERSON]. Згідно п. 1.1.5.20 та п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і правилами, клієнт платить банку за кожним випадком порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожний день прострочки. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 30.06.2017 року складає 26345 грн. 04 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 986 грн. 69 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 21702 грн. 64 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3655 грн. 71 коп. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання за договором не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитом (кредитним лімітом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення), а пунктом 1.1.1.46 що кредитна картка це платіжна карта з встановленим кредитним лімітом. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії при зверненні клієнта до банку, згідно діючим тарифам. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при виконанні клієнтом умов обслуговування карти, передбачених договором. З наданої позивачем довідки вбачається, що строк дії виданої відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 23.07.2010 року картки № 5457082993326102 скінчився 30 квітня 2014 року, а строк дії виданої відповідачу 14.12.2010 року картки № 4149437105179442 скінчився 30 вересня 2014 року. Правилами користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття рахунку. Позивачем не зазначено в позовній заяві та не надано відповідних доказів того, що строк дії виданих відповідачу карток продовжувався банком шляхом надання клієнту картки з новим строком дії. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, але позивач не надав доказів того, що після закінчення строку дії договору банк видавав відповідачу нові платіжні картки, при цьому суд зважає на те, що боржник своїх зобовязань за договором від 23 липня 2010 року не виконав і на момент закінчення його дії мав заборгованість, про що свідчить наданий позивачем розрахунок. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14. ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 30 жовтня 2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за укладеним з відповідачем кредитним договором від 23 липня 2010 року та наданої відповідачем виписці банку про рух коштів по карткам вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було зроблено 02 липня 2014 року в сумі 5 грн. 21 коп., а позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 30 жовтня 2017 року (дата здання поштового відправлення), після спливу 3 років з дати внесення відповідачем останнього платежу, тобто зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Вказана позивачем в графі розрахунку «сума погашення за наданим кредитом» сума 7,81 грн., нібито внесена на погашення кредиту 28 квітня 2015 року, насправді відповідачем на погашення кредиту не вносилась, а являється, як вказано в виписці банку про рух коштів по карткам, переказом коштів за рахунками. В разі, якщо суми вносились на погашення заборгованості, про це прямо зазначено в виписці банку про рух коштів (а.с. 66, 67) До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16. Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, від 09 листопада 2016 року у справі за № 6-2170 цс16. Позивачем не надано будь-яких даних, з яких вбачається, що перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на що, посилання відповідача на пропуск строку позовної давності є обґрунтованим та такими, що підтверджується матеріалами справи. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 14 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14. Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 23 листопада 2016 року № 6-2104цс16. Частиною 1 статті 3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У даній справі судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг встановлено строк позовної давності 50 років. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Верховний Суд України в правовій позиції у справі № 6-757цс15 від 01.07.2015 року зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Згідно ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Таким чином суд доходить висновку, що в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності, який позивач не просив відновити та не зазначив поважність причин його пропуску. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. теж не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed