Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2018 року , ухваленим у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.07.2018 року знято з апеляційного розгляду зазначену справу та повернуто до Вінницького міського суду Вінницької області для ухвалення додаткового рішення щодо позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року при затримці виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року на підставі ст.. 236 КЗпП України. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити його вимоги щодо стягнення із відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року при затримці виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року, посилаючись на обставини, викладені ним у позовній заяві, а також додатково пояснив, що прогул був вимушений, оскільки відповідачем було видано накази: № 360 від 13.10.2016 року «Про встановлення робочого графіка», яким його було переведено у зміну №2 «на період не допуску до самостійної роботи» та № 398 від 24.11.2016 року «Про відсторонення від роботи». Вважає, що при видачі зазначених наказів, відповідачем було грубо порушено норми КЗпП України. Представник відповідача Попова Л.І., заперечила щодо задоволення заявлених вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, а також на те, що затримки виконання рішення ніякої не було. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року повністю виконане. Відповідно до ст. 370 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року при затримці виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року, не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до Наказу Бердичівського ЛВУМГ Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» №191-к від 12.10.2016 року «Про поновлення на роботі» - на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року, скасовано наказ від 12.04.2016 року № 061-к про звільнення [PERSON], поновлено його на попередній роботі та наказано виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.18). Наказом відповідача № 360 від 13.10.2016 року «Про встановлення робочого графіка», на період не допуску до самостійної роботи оператора 5 розряду ГРС «Вінниця Східна» [PERSON], йому встановлено з 13.10.2016 року графік роботи (з надомним чергуванням) операторів газорозподільчих станцій Бердичівського ЛВУМГ - SAP 2ЗЗНЧ_0110 №2 (а.с.19). З 25.11.2016 року позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати до проходження ним періодичного медичного огляду на підставі Наказу Бердичівського ЛВУМГ № 398 від 24.11.2016 року (а.с.57 зворотна сторона). Суд звертає увагу на те, що в липні 2017 року, [PERSON] звертався до суду із позовом до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання незаконними та скасування наказів Бердичівського ЛВУМГ від 13.10.2016 року №360 «Про встановлення робочого графіка» та від 24.11.2016 року № 398 «Про відсторонення від роботи». В задоволенні позовних вимог [PERSON] судами першої та Апеляційної інстанцій було відмовлено і рішення залишені в силі, що підтверджується Постановою Верховного Суду від 15.03.2018 року. В ході розгляду вищезазначеного позову, судами було встановлено, що із позовом про визнання незаконним та скасування наказу № 360 від 13.10.2016 року «Про встановлення робочого графіка», на період не допуску до самостійної роботи оператора 5 розряду ГРС «Вінниця Східна» [PERSON], він звернувся до суду в липні 2017 року, з порушенням строків передбачених ч.1 ст. 233 КЗпП України, тобто наказ є чинним, не визнаний незаконним та не скасований судовим рішенням. Крім того, Постановою Верховного Суду від 15.03.2018 року встановлено, що Наказом Бердичівського ЛВУМГ № 398 від 24.11.2016 року [PERSON] правомірно відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до проходження ним медичного огляду (а.с.105-107). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із пояснень сторін по справі, судом встановлено, що позивач [PERSON] медичний огляд пройшов 10.10.2017 року, однак не повідомив про це адміністрацію Бердичівського ЛВУМГ в той же день в зв'язку із поганим самопочуттям, отримати спецодяг і спецвзуття, він також відмовився, а тому відповідач був позбавлений можливості в це й же день видати наказ «про втрату чинності наказу № 398 від 25.11.2017 року» і ознайомити позивача з цим наказом. 12.10.2017 року на адресу Бердичівського ЛВУМГ надійшов Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників Бердичівського ЛВУМГ від 11.10.2017 року, після чого відповідачем видано наказ №244 про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2016 року (а.с.52 зворотна сторона, а.с.53-54). В той же день, комісія Бердичівського ЛВУМГ для ознайомлення з наказом № 244 від 12.10.2017 року та видачі спецодягу та спецвзуття [PERSON], прибула за місцем його проживання в [ADDRESS], однак він до них не вийшов, на телефонні дзвінки не відповідав, про що було складено акт (а.с.47). 13.10.2017 року копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 року «Про втрату чинності наказу № 398 від 24.11.2017 року» направлено на адресу [PERSON] цінним листом із повідомленням про вручення (а.с.42). 01.11.2017 року на адресу позивача повторно направлено цінним листом з повідомленням про вручення (ПАТ «Укрпошта», а також кур'єрською доставкою «Нова пошта»: копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 року «Про втрату чинності наказу № 398 від 24.11.2017 року; копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №97 від 05.04.2017 року «Про організаційні заходи»; копію графіка на 2017 рік двозмінної роботи (з надомним чергуванням) операторів ГРС (а.с. 43-44). Зазначене поштове відправлення [PERSON] отримав 22.11.2017 року, проти чого він не заперечив в ході розгляду справи по суті. 23.11.2017 року [PERSON] не вийшов на роботу в свою зміну згідно графіка, проти чого не заперечив і сам позивач в ході розгляду справи. Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача та вимог закону при його звільненні, тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року при затримці виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року на підставі ст.. 236 КЗпП України. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягненні із ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року при затримці виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року на підставі ст.. 236 КЗпП України, відсутні і підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку із відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 06.12.2017 року по дату ухвалення рішення, оскільки право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу прямо залежить від порушення законних прав позивача, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як відсутні винні дії з боку відповідача.

Outcome: dismissed