Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину майстерні по ремонту взуття, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Січових Стрільців,6В/1. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що за час проживання в шлюбі з відповідачем ними було побудовано майстерню по ремонту взуття. Шлюбний договір вони не укладали. Добровільно поділити майно не можуть. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (шляхом скерування на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача судової повістки (а.с. 23, 31), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви, клопотання учасників справи. Представником позивача 11.09.2018 подано заяву про здійснення виклику відповідача за адресою: вул. С.Стрільців,20Б/39 м. Стрий Львівської області (а.с.13). Наявна в матеріалах справи заява [PERSON] від 06.12.2018 (а.с.36) судом до уваги не взята з тих підстав, що така подана до суду 07.12.2018 об 11 год 30 хв, в той час як судове засідання в справі оголошено закінченим об 11 год 17 хв (протокол судового засідання а.с.32-33). Процесуальні дії у справі. 06.08.2018 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 17). Ухвалою від 10.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.10.2018 о 10 год 00 хв (а.с. 18-19). Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.10.1992 у Міський відділ ЗАГС м. Стрий Львівської області, актовий запис №431. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на «Олійник». Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу від 15.10.1992 серії ІІ-СГ №488132 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2014 (а.с.7, 8), майстерня по ремонту взуття, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул.Січових Стрільців,6В/1 належить на праві приватної власності [PERSON] Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 26.11.2014. Згідно з технічним паспортом від 09.11.2012, в м. Стрий по вул. Січових Стрільців,6В/1 знаходиться майстерня для побутового обслуговування по ремонту взуття «А-2» (а.с.9-10). [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] разом з чоловіком [PERSON], 1968р.н., про що свідчить довідка КП «Мрія» від 18.06.2018 №1112 (а.с.14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з відсутністю між ними домовленості щодо поділу спільного майна подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, тлумачення даної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг субєктивних прав та юридичних обовязків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд враховує розяснення, викладені в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якимим вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача та її представника, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що за час шлюбу на відповідача [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно майстерню по ремонту взуття. Дане нерухоме майно не є річчю індивідуального користування, а відтак, воно є обєктом спільної сумісної власності і позивач, відповідно до вимог ст. 70 СК України, має право на половину (1/2 частку) в цьому майні. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4\~000,00 грн та оплату судового збору в сумі 704,80 грн (всього 4704,80 грн) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі статей 60, 63, 70 СК України, статті 368 ЦК України та

Outcome: approved