Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 02 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання самочинним незавершеного будівництва та зобов'язання до його знесення, визнання договорів дарування нікчемними, визнання протиправними п.10 рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року та п.7, п.7.1 рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року та їх скасування, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та його скасування, визнання Дозволу на виконання будівельних робіт неправомірним та його скасування. Відтак, як вбачається з резолютивної частини зазначеного рішення, судом не ухвалено рішення щодо позовної вимоги про визнання проектної документації такою, що не відповідає містобудівним умовам, вихідним даним, чинному законодавству в галузі будівництва. Крім цього, про вищевказане у своїй апеляційній скарзі зазначає позивач [PERSON], зокрема про те, що судом не вирішено питання щодо визнання проектної документації, представленої відповідачем [PERSON] суду, такою, що не відповідає містобудівним умовам, вихідним даним, чинному законодавству в галузі будівництва, яка була прийнята в судовому засіданні 17.02.2015 року згідно заяви про збільшення позовних вимог. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Присутність сторін у судовому засіданні не є обов'язковою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вищезгадану позовну вимогу та не заперечила щодо ухвалення додаткового судового рішення. Доповнила, що проектна документація, представлена відповідачем суду, виконана з грубими порушеннями, оскільки не відповідає генплану міста та вихідним даним. З проектної документації вбачається, що будівництво офісних приміщень згідно з планом 8х8 м, з прив?язкою до кафе «Чебуречна» на відстані 2 метри, що є саме по собі порушенням ДБН. Орендована відповідачем земельна ділянка, площею 8х8 м, прив?язана до вказаного кафе на відстані 2,5 м; 1 м необхідно відвести на відмостку, а тому відстань офісного приміщення до кафе повинна становити не менше 3,5 метри. Крім цього, за вихідними даними площа офісного приміщення відповідача повинна була становити 94,62 кв.м. Однак, згідно з оспорюваним проектом, така становитиме значно більший розмір. Таким чином, на підставі наведеного просить вказану позовну вимогу задоволити. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із заяви про збільшення позовних вимог, поданої [PERSON] 17.02.2015 року, позивач у пункті 3 прохальної частини заяви просила визнати проектну документацію, представлену відповідачем [PERSON] суду, такою, що не відповідає містобудівним умовам, вихідним даним, чинному законодавству в галузі будівництва. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 02 липня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, однак, в даному рішенні не зазначено щодо вищевказаної частини позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити додаткове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання проектної документації такою, що не відповідає містобудівним умовам, вихідним даним, чинному законодавству в галузі будівництва, з наступних підстав. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 та статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом під час розгляду справи, що також викладено у мотивувальній частині рішення суду від 02.07.2015 року, позивачем [PERSON] належно не обґрунтовано чинення відповідачем перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема, яким саме способом здійснюються перешкоди і їх наслідки, що призводять до порушення прав позивача. Під час розгляду справи судом не здобуто доказів, і такі не представлені позивачем, які б підтверджували, що оспорювана проектна документація, представлена суду відповідачем, будь-яким чином порушує права чи свободи позивача. Звертаючись із позовом до суду, особа лише вважає, що її право порушено, оскільки встановлення факту наявності чи відсутності порушеного права реалізується судом під час розгляду справи. Наслідком вказаного є прийняття судового рішення, яке враховує всі фактичні обставини справи, зокрема, і ті, які могли виникнути чи змінитися і після звернення особи до суду. Відтак, не зважаючи на те, що позивач [PERSON] на час звернення до суду з вказаною позовною вимогою вважала, що її право порушено, так як її земельна ділянка розташована по-сусідству із земельною ділянкою відповідача, під час розгляду справи по суті судом встановлено факт відсутності порушеного права позивача, пов?язаного з невідповідністю, як вважає остання, проектної документації [PERSON] чинному законодавству.

Outcome: dismissed