Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м., укладений 20.04.2007 між Журавненською селищною радою Жидачівського району Львівської області в особі селищного голови Колоса Ярослава Михайловича і [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] . Перевести на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м. Виплатити [PERSON] 4792 грн, внесених нею на депозитний рахунок суду. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що вона проживає у будинку [ADDRESS] , який на праві спільної часткової власності належить їй і [PERSON] . На території їх подвір`я знаходиться будівля прачечної, яка колись належала до дитсадка і функціонувала до 2005 року. Після того як прачечна перестала функціонувати, вона неодноразово зверталася в селищну раду з пропозицією викупити дане приміщення, однак їй у цьому відмовляли. Згодом, у 2017 році вона дізналася, що приміщення прачечної у 2007 році купив [PERSON] , який проживає у сусідньому будинку. Селищна рада в особі голови [PERSON] грубо порушив частину 2 статті 362 ЦК України, не повідомивши письмово співвласників будинку про намір продати приміщення прачечної, тому просить визнати договір купівлі-продажу недійсним. Відповідач подав відзив на позов (а.с.30), в якому зазначив, що у позові заявлено дві вимоги, які виключають одна одну. Житловий будинок по [ADDRESS] не належить позивачці та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Позивачка як і [PERSON] є власниками квартир, що знаходяться у цьому житловому будинку. Продані нежилі приміщення не відносились до приміщень загального користування житлового будинку [ADDRESS] , тому не могли належати на праві спільної сумісної власності власникам квартир. Позивачка не мала переважного права на придбання нежилих приміщень 1, 2, 3, 4 житлового будинку [ADDRESS] . Жодного письмового звернення до Журавнівської селищної ради про намір придбати спірні нежилі приміщення позивачка до часу укладення спірного договору купівлі-продажу, тобто до 20.04.2007, не подавала. У позовній заяві позивачка зазначає, що довідалася про продаж селищною радою цих приміщень [PERSON] тільки у 2017 році. Проте, ще у січні 2013 позивачка зверталася до селищної ради із заявою про направлення депутатської комісії для обстеження зруйнованих стін коридору після ремонту [PERSON] . Із акту, який позивачка отримала 05.02.2013 вбачається, що ще у 2013 році між позивачкою та [PERSON] існував спір щодо користування спільним коридором у будинку [ADDRESS] . Отже, ще у 2013 році позивачка дізналася або могла дізнатися про порушення свого переважного права на купівлю спірних приміщень. Таким чином, позивачка пропустила встановлений статтями 258, 362 ЦК України однорічний термін для звернення до суду з позовом про переведення на неї прав та обов`язків покупця, а доказів пропуску строку давності з поважних причин не представила, тому на підставі статті 267 ЦК України просить суд застосувати позовну давність до вимоги про переведення прав і обов`язків покупця до договору купівлі-продажу від 20.04.2007 нежилих приміщень 1, 2, 3, 4 загальною площею 45,8 кв.м., яка є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Представник позивачки позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, зави про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання пояснень не скористався. Заяви, клопотання учасників справи. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його (а.с. 77). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.42-43). Ухвалою від 01.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.66-67). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/292/17 третю особу [PERSON] (а.с.58-60, 71-73, 82). Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, з`ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням виконавчого комітету Журавнівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 31.03.1993 №15, вирішено перевести приміщення дитячих ясел будинку [ADDRESS] із нежитлового в житловий фонд Журавненської селищної Ради, виділити квартиру в будинку [ADDRESS] в кількості двох кімнат і спільної кухні [PERSON] та [PERSON] , видати ордера згідно рішення виконкому на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Журавнівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 31.03.1993 №16, вирішено перевести нежитловий будинок [ADDRESS] із балансу виконкому селищної Ради на баланс управління будинками в житловий фонд (а.с.8). [PERSON] , сім`я якої складається з 5 чол., отримала ордер №120 від 06.06.1996 на право зайняття 2 кімнат, загальною площею 63,47 кв.м., в квартирі [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконкому Журавнівської селищної ради народних депутатів. Ордер є єдиним документом, що дає право на зайняття вказаної жилої площі (а.с.12). Відповідно до технічного паспорту від 19.11.1996, квартира [ADDRESS] , зареєстрована Стрийським МБТІ на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у Реєстрову книгу за №163 від 25.11.1996, належить [PERSON] . Загальна площа квартири 69,3 кв.м. (а.с.5). Згідно з договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.04.2007, Журавнівська селищна рада Жидачівського району Львівської області продала, а [PERSON] купив нежитлові приміщення № 1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] (а.с.3). Свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 12.11.1996 встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири 69,3 кв.м. Квартира зареєстрована Стрийським МБТІ і записана у реєстрову книгу за № 163 від 25.11.1996 (а.с.6). Згідно з відповіді Журавнівської селищної ради від 03.03.2017 №72, на звернення [PERSON] , вбачається, що нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] відчужені Журавнівською селищною радою відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченим державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. 20.04.2007 №549. Звернень щодо викупу зазначених приміщень у ВК Журавнівської селищної ради від [PERSON] у період, який передує укладенню договору купівлі-продажу, не надходило (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 28.12.2010, [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я на [PERSON] (а.с.11). Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з продажем відповідачем нежитлових приміщень у будинку, в якому проживає позивач, третій особі, у зв`язку з чим, на думку позивача, порушено його переважне право на купівлю цих приміщень. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, нормою частини 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нормою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України, в ласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами 4 та 5 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. Приписами частини 2 статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 20.04.2007 Журавнівська селищна рада Жидачівського району Львівської області уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, згідно з яким продала [PERSON] нежитлові приміщення № 1, 2, 3, 4, що становлять 23/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] . Позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зазначає таке. Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити ефективне поновлення порушеного права. Тлумачення частини четвертої статті 362 ЦК України свідчить, що при визнанні недійсним договору купівлі продажу, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Переважне право за таких умов і не може бути захищеним, оскільки, визнання правочину недійсним вчиненого з порушенням переважного права не відновлює порушеного переважного права, тому що договір купівлі-продажу не завжди є наслідком реалізації переважного права і немає будь-яких передумов для зобов`язання співвласника для укладення договору. Також відсутні гарантії для покупця частки (депозит при переведенні прав та обов`язків) щодо отримання сплачених коштів. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом 29 травня 2019 року у справі №362/3810/16-ц. З огляду на викладене, а також зважаючи на обрання позивачкою неефективного способу захисту, на її переконання, порушеного права, який не призведе до його реального відновлення, тому суд доходить висновку, що позов в частині визнання оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.04.2007 недійсним задоволенню не підлягає. Щодо аргументів позивачки про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.04.2007, суд вважає такі помилковими та зазначає, що переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності належить співвласнику у такій власності. Суд звертає увагу на те, що позивачці [PERSON] належить право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується наданими нею правовстановлюючими документами. Однак, ці документи засвідчують її право власності саме на квартиру у будинку, а не на часку у будинку в цілому. Також, суд зауважує, що з наявних у матеріалах справи документів можна дійти висновку, що будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, а відтак на нього поширюється правові приписи статті 382 ЦК України, тобто [PERSON] є співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власником нежитлових приміщень у цьому будинку, які були відчужені за оспорюваним договором купівлі-продажу, є Журавненська селищна рада Львівської області. Суд зауважує, що фактичних даних, які б свідчили про те, що ці нежитлові приміщення є приміщеннями загального користування або перебувають у спільній сумісній власності власників будинку, судом не здобуто. Таким чином, суд доходить переконання, що [PERSON] як співвласниця квартири в багатоквартирному будинку, не має переважного права на купівлю цих нежитлових приміщень, а їх власник - Журавненська селищна рада Львівської області вправі розпоряджатися ними на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі статей 16, 203, 215, 355, 356, 362, 382 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed