Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з довідкою територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України за позивачем зареєстровано автомобіль марки «ВАЗ 2109», 1993 року випуску, номерний знак « [NUMBER] », який 29.05.2019 року з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію позивач за усною домовленістю передав відповідачу для випробування і можливої купівлі в майбутньому. Проте, цей автомобіль відповідач утримує без відповідної правової підстави, не повертаючи позивачу, у зв`язку з чим останнього позбавлено права на вказане майно. Отже, відповідач ухиляється від повернення вказаного майна та не сплачує кошти за його придбання. Коломийський ВП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу звернення позивача надав відповідь про те, що складу злочину в діях відповідача немає, а між сторонами склалися цивільно-правові відносини. Позивач вказує, що будь-яких довіреностей чи інших документів відповідачу на розпорядження та користування вказаним автомобілем, в тому числі щодо його реєстрації в територіальних сервісних центрах МВС України, не видавалося. Тому позивач просить витребувати у відповідача та передати йому вказаний автомобіль. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, і просять ці вимоги задовольнити. Позивач просить присудити з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 768, 40 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, вказаних у відзиві на позов. В останньому зазначено, що позивач приховує фактичні обставини справи та завідомо вводить суд в оману. Відповідачу на праві власності належав автомобіль марки « Opel Vectra», (польська реєстрація), номерний знак « [NUMBER] », про продаж якого він в травні 2019 року в мережі «Iнтернет» розмістив відповідне оголошення. Відгукнувся на останнє позивач та виявив намір обмінятися вказаними транспортними засобами, на що відповідач погодився. Позивач передав відповідачу технічний паспорт на спірний автомобіль («ВАЗ 2109») з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а відповідач передав йому вищезазначений автомобіль на польській реєстрації з ключами та відповідними документами. При цьому з боку обидвох сторін були присутні по одному свідку. Отже, між сторонами відбувся договір міни (обміну) вказаними транспортними засобами без будь-яких застережень чи умов. Через деякий час позивач зателефонував до відповідача з проханням про скасування обміну. Однак, відповідач виявив, що автомобіль на польській реєстрації був доставлений шляхом буксирування. Тому від пропозиції щодо скасування обміну цих автомобілів відповідач відмовився, оскільки позивач не бажав усунути технічну несправність автомобіля « Opel Vectra» (відремонтувати зчеплення). В подальшому відповідач обміняв спірний автомобіль на інший. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з довідкою територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України за позивачем з 25.01.2019 року зареєстровано автомобіль марки «ВАЗ 2109», 1993 року випуску, номерний знак « [NUMBER] » (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідач відмовився повернути позивачу вказаний автомобіль, з приводу чого 01.06.2019 року позивач звернувся до Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з відповідною заявою, на яку останній 07.06.2019 року за № 8371/108/56-2019 надав відповідь про те, що між сторонами існують цивільно-правові відносини та рекомендовано за захистом прав звернутися до суду (а.с. 9). Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю чи витребування майна з чужого незаконного володіння. Як вбачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація, тобто витребування власником майна з чужого незаконного володіння. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач володіє автомобілем, який на праві власності зареєстровано за позивачем, без належних на це законних підстав, що порушує права останнього на володіння, користування та розпорядження цим майном. Покликання відповідача на те, що між сторонами відбувся обмін автомобілями суд вважає необґрунтованим, оскільки відсутні будь-які докази щодо здійснення такого правочину з дотриманням встановленого законом порядку. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати. На підставі ст.ст.318, 387, 391 ЦК України та,

Outcome: approved