Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.09.2005 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилися 4 дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що впродовж тривалого часу між сторонами виникали суперечки та скандали, що призводили до неможливості спільного проживання. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спільно сторони не проживають близько одного року. Діти проживають з позивачем. Збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй прізвище « [PERSON] », а також присудити судові витрати в розмірі 840,80 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, 07.04.2020 року її представник, адвокат Гринів Я.В. електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її та позивача відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с.20). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 02.09.2005 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 21 (а. с. 5). Відповідно до даних свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-13). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в 2019 році, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітніх синів сторін [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що їх слід і надалі залишити проживати з позивачем. Поряд з тим, згідно з правилами частини 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] з позивачем слід відмовити, оскільки він вже досяг вказаного віку і самостійно визначає своє місце проживання. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.4). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial