Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.10.2019 року розірвано. За час шлюбу, а саме [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] .Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання вказаної дитини не надавав, домовленості про участь відповідача в утриманні дитини сторони не досягли, позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача аліментів, яка розглядається Коломийським міськрайонним судом. Крім того, між сторонами виник спір про спосіб участі батька у вихованні дитини. Позивач не заперечує щодо такої участі та бажає щоб дитина спілкувалась з батьком. Однак, відповідач не дотримується умов, про які домовлялись сторони під час спілкування без участі позивача. Тому позивач просить встановити спосіб участі батька у вихованні дитини без присутності матері один раз в тиждень, в суботу з 10 год. до 20 год. та просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору. Позивач 17.02.2021 року подала до суду заяву про зміну вимог, в якій просить задовольнити позовні вимоги згідно з висновком виконкому Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від. 29.01.2021 року за № 26/2021. В підготовчому судовому засіданні дану заяву позивач підтримала. Відповідач 03.02.2021 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить позов задовольнити частково відповідно до вказаного рішення виконкому Нижньовербізької сільської ради від 29.01.2021 року. В підготовчому судовому засіданні представник позивача, адвокат Дикун І.В. підтримав дану заяву, оскільки відповідачем визнано змінені позовні вимоги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Тому наявні підстави згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Судом встановлено, що згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.10.2019 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання малолітньої дитини сторін визначено з позивачем. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вказані норми щодо відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Зокрема стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним необхідно визначити спосіб участі відповідача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. Враховуючи згоду сторін з висновком про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, затвердженого виконкомом Нижньовербізької сільської ради від 29.01.2021 року за № 26/2021 (а.с. 24)та інтереси дитини, суд вважає, що є всі необхідні умови для особистого спілкування батька з дитиною, з урахуванням вікових особливостей її психоемоційного розвитку, пристосування до материнського піклування і вважає, що в цьому віці доцільно встановити такий порядок участі відповідача у вихованні дитини, який би передбачав можливість спілкування за відсутності матері згідно з таким графіком : - спілкування двічі на тиждень, а саме щосуботи - з 12 год до 19 год. щонеділі - з 10 год. до 13 год; - інші дні тижня - за попередньою домовленістю батьків між собою; - вільне спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку в будь-який час, за винятком часу сну. Отже, змінені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони також визнані стороною відповідача. Згідно з п. 1 ч.2 ст.141ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved