Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 14 квітня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 11 листопада 2010 року між ним та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. 23 березня 2011 року [PERSON] також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування відповідачу кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту змінювався банком. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 29 лютого 2020 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 957,50 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом - 662 469,99 грн. Користуючись своїм правом вимагати від боржника повернення лише певної частини заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з [PERSON] частину заборгованості за кредитним договором б/н від 11 листопада 2010 року в сумі 137 295,46 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 10 957,50 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 126 337,96 грн за період з 11.11.2010 по 31.07.2017. 22 травня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання повністю заперечувала проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування заперечень зазначила, що позовні вимоги не підтверджено належними та допустимими доказами. Суму отриманого тіла кредиту повернуто нею у повному обсязі. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умови та Правила надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, нею не підписувалися, а відтак не можуть вважатися доказами погодження умов договору. Тому вважає безпідставним нарахування процентів за користування кредитом. Також зазначила, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки, згідно виписки по рахунку, останній платіж за кредитним договором було зроблено 14.11.2016. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Позовна заява містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та відмовити у задоволенні позову. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак справа є малозначною. 05.05.2020 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.05.2020 відповідачем подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 117). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги відзив та заяву відповідача про застосування строку позовної давності, встановив, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] 11 листопада 2010 року Договору б/н відповідач отримала грошові кошти у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту, який у подальшому змінювався банком. Матеріали справи містять анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.11.2010, у якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між [PERSON] та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 35, 36). Крім того, Банк додав до позовної заяви копію підписаної відповідачем [PERSON] . Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23.03.2011, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua (а.с. 37-84). Згідно наданої позивачем довідки, на підставі кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] , було надано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття - 23.03.2011, термін дії - лютий 2015 року (а.с. 33). Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за Договором б/н від 11 листопада 2010 року станом на 29 лютого 2020 року становить 677 727,49 грн, з яких: 10 957,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 662 469,99 грн - проценти за користування кредитними коштами (а.с. 12-20). Позивач, скориставшись своїм правом, просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості за кредитним договором б/н від 11.11.2010 в сумі 137 295,46 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 10 957,50 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 126 337,96 грн за період з 11.11.2010 по 31.07.2017 (а.с. 12-20). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору б/н від 11.11.2010 отримала кредит в сумі 300,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний ліміт змінювався банком. [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29.02.2020 становить 677 727,49 грн, 677 727,49 грн, з яких: 10 957,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 662 469,99 грн - проценти за користування кредитними коштами. Позивач, скориставшись своїм правом, просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості за кредитним договором б/н від 11.11.2010 в сумі 137 295,46 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 10 957,50 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 126 337,96 грн за період з 11.11.2010 по 31.07.2017. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 11 листопада 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Проте, згідно наданої позивачем довідки, на підставі зазначеного кредитного договору, [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] . Термін дії картки - лютий 2015 року. Таким чином, за відсутності даних про інше, суд вважає, що строк дії, виданої відповідачу карти, відповідає строку дії самого договору. Враховуючи, що відповідач має перед позивачем заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Разом з цим, відповідачем було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки, як було зазначено вище, строк дії кредитного договору відповідає строку дії платіжної картки, кінцевий строк повернення кредиту збігається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином про порушення своїх прав позивач довідався 01.03.2015, а з позовом до суду звернувся 14.04.2020, тобто після спливу загального строку позовної давності. Як убачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, останній раз відповідач здійснювала погашення заборгованості за договором 14.11.2016 в сумі 200 грн (а.с. 18, 23). Здійсненням зазначеного платежу відповідачем було перервано перебіг позовної давності, однак після 14.11.2016 до звернення позивача до суду з позовною заявою також сплинуло більше трьох років. Враховуючи, що відповідачем подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з зазначених підстав. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Outcome: dismissed