Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS]. В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] рішенням № 578 від 10 липня 1997 ради народних депутатів виданий дозвіл на будівництво та виділення земельної ділянки № 833 від 27 вересня 1991 року. З 04 липня 1981 року по 07 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 22 вересня 1997 року позивач зареєстрував відповідачку у домоволодінні [ADDRESS]. У липні 2012 року відповідачка вивезла усі особисті речі із домоволодіння [ADDRESS] та виїхала з нього. Відповідно до акту квартального комітету № 19 м. Павлограда Дніпропетровської області від 31 серпня 2013 року встановлено, що відповідачка у липні 2012 року вивезла усі свої речі з будинку [ADDRESS] і з того часу до лютого 2014 року не проживала за даною адресою. Крім того, судом встановлено, що ніяких особистих речей відповідачка у будинку не має, витати по утриманню житла не несе, має на праві власності інше житло та не є членом сім'ї позивача. У лютому 2014 року відповідачка повернулась проживати у спірне домоволодіння у зв'язку з наявністю в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовів до неї про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про усунення перешкод у користуванні житлом. Враховуючи вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним домоволодінням. Суд критично віднісся до пояснень відповідачки щодо її проживання у спірному домоволодінні з липня 2013 року по лютий 2014 року, виходячи з того, що відповідно до довідки № 447 від 26 березня 2014 року відповідачка з 22 травня 2013 року по теперішній час отримує допомогу по догляду за людиною похилого віку. Відповідно же до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 558 від 29 квітня 2004 року, зазначений вид допомоги призначається за умови, що людина похилого віку потребує постійного догляду. Таким чином, вказаною довідкою спростовуються вищевказані твердження відповідачки. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] рішеннями ради народних депутатів № 578 від 10 липня 1997 року та №№ 833 від 27 вересня 1991 року виданий дозвіл на будівництво та виділено земельну ділянку по [ADDRESS]. Із 04 липня 1981 року до 07 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 22 вересня 1997 року позивач зареєстрував відповідачку у домоволодінні [ADDRESS]. Згідно довідки № 447 від 26 березня 2014 року відповідачка з 22 травня 2013 року по теперішній час отримує допомогу по догляду за людиною похилого віку. До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст. 71, 72 ЖК України, а тому дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням. При цьому поза увагою суду залишилися надані докази відповідачкою, яка була відсутня у спірному домоволодінні у зв'язку із доглядом за батьками, які на той період уже були людьми похилого віку. Ці докази позивач не спростував іншими належними та достовірними доказами. Тому наявні в матеріалах справи докази свідчать про поважність причин відсутності відповідачки у спірному домоволодінні, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування приписів ст.72 ЖК України. Разом із тим суд не врахував, що спірне домоволодіння та земельна ділянка надавалися у період шлюбу сторін, це домоволодіння до теперішнього часу не прийняте у експлуатацію та відносно домоволодіння не оформлено правовстановлюючих документів. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Outcome: dismissed