Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернулося до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом в якому просить: виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначено, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», (надалі за текстом - Позивач, Банк, Іпотекодержатель), та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач, Іпотекодавець) укладено кредитний договір №6239140 від 28.03.2008 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит у сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч доларів США) зі сплатою 13,99 % річних, строком до 28.03.2023 для використання на розсуд Позичальника. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Відповідачем було передано в іпотеку наступне майно: будинок, реєстраційний номер 18150461, загальна площа: 260,8 кв.м, житлова площа: 154,1 кв.м, адреса місцезнаходження: [ADDRESS] (надалі Предмет іпотеки), про що укладений договір іпотеки № 6239204 від 28.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. і зареєстрований в реєстрі під №852/383 (надалі-Договір іпотеки). Відповідно до умов п. 1.6. Договору іпотеки, за рахунок Предмету іпотеки Банк має право задовольнити свої вимоги за Основним зобов`язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до Кредитного договору, Договору іпотеки та чинного законодавства України, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані із реалізацією прав, що випливають з Договору іпотеки, зокрема, пов`язані зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким відповідно до ч. 2. ст. 36 Закону України «Про іпотеку» також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Відповідне застереження, закріплене в п. 4.7.1. Договору іпотеки, передбачає, зокрема задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що також передбачено ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку із невиконанням Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, на підставі вищевказаних положень Договору іпотеки та чинного законодавства України, Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність Предмету іпотеки і державним реєстратором Кіровоградської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Качан І.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39342674 від 24.01.2018 було зареєстровано право власності Позивача на Предмет іпотеки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №111631684 від 24.01.2018. Відповідно до пп. 3.2.7., 4.5. Договору іпотеки, після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити Предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню всіма іншими особами протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання вимоги. Якщо звільнення Предмету іпотеки мешканцями не буде здійснено добровільно, їх примусове виселення здійснюється судом. Згідно п. 5.7. Договору іпотеки, сторони домовились, що будь-які повідомлення та документи, які надаються Іпотекодержателем Іпотекодавцю, викладаються у письмовій формі та надсилаються рекомендованим листом за вказаним у Договорі іпотеки місцем проживання Іпотекодавця. Відповідач вказав місце свого проживання: [ADDRESS] . Позивач безпосередньо повідомив Іпотекодавця рекомендованим листом за вих. №1881 від 05.09.2016 про реєстрацію права власності за ПАТ «ПУМБ» та про необхідність звільнення Предмета іпотеки. Відповідно до вимог п. 6.6 Кредитного договору, п. 5.7 Договору іпотеки, будь-які повідомлення та документи, які надаються Банком Позичальнику згідно умов цього Договору, повинні бути викладені у письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання Позичальника, вказаним у Кредитному договорі, Договорі іпотеки. Згідно з інформацією, наданою Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (лист вих. №2105 від 05.12.2016), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2010 року народження. 20.07.2018 від представника відповідача [PERSON] надійшли пояснення щодо позову, в яких він просить залишити позов без розгляду та закрити провадження по справі, оскільки Банк шахрайським шляхом хоче заволодіти чужим майном і виселити малолітніх дітей з будинку (том 1, а.с.117-119). 17.09.2018 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мазуренко Н.Ю. під час судового засідання подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідачі не визнають позовні вимоги в повному обсязі та просять відмовити у задоволенні позову. В мотивування відзиву покладено ряд правових позиції Верховного суду та Верховного суду України щодо застосування положень ст. 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 34-40 ЗУ «Про іпотеку». Також зазначено, що при виселені відповідачів з іпотечного майна (будинку, квартири, тощо) без надання їм іншого постійного житла, суди повинні з`ясовувати джерела коштів, за які було придбано переданий в іпотеку об`єкт нерухомості, зокрема чи це майно було придбано за рахунок отриманого іпотекодавцем кредиту. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення. При цьому не має значення у який саме спосіб звернуто стягнення на майно - визнання права власності, продаж на прилюдних торгах, отримання права продати від свого імені тощо. Іпотечне майно придбане не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою, тому повинно надаватися інше постійне житло, яке зазначається в рішенні суду (том 1, а.с.188-192). Крім того, 17.09.2018 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мазуренко Н.Ю. під час судового засідання подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 17.09.2018 прийнята до спільного розгляду та об`єднана в одне провадження з первісним позовом. В зустрічному позові [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє Мазуренко Н.Ю. , з урахуванням уточнень від 03.09.2021, просить: скасувати рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018 про реєстрацію права власності житлового будинку [ADDRESS] за ПАТ «Перший Український Міжнародний БАНК»; визнати право власності на житловий будинок загальною площею 260,8 кв.м з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] . В обґрунтування зазначено, що в первісному позові міститься посилання на повідомлення іпотекодавця, тобто [PERSON] , про реєстрацію права власності за Банком та про необхідність звільнення предмета іпотеки рекомендованим листом за вих.№1881 від 05.09.2016. Також зазначено, що докази надіслання повідомлення про виселення додаються. Однак, в матеріалах справи знаходиться лише Вимога (попередження стосовно ухвалення рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність) за № 1881 від 05.09.2016, доказів її направлення позивачем не надано. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення датується 2015 роком і ніякого відношення до вказаної вище Вимоги не має. В іншому повідомленні відсутні взагалі будь-які дати та відомості про зміст вкладень. При винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2018 державний реєстратор Качан І.В. врахувала як підставу виникнення права власності Договір іпотеки, Вимогу № 1881 від 05.09.2016 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення без номеру від 27.09.2016, видане ПАТ «ПУМБ», але Банком вказане поштове відправлення не надане, що дозволяє зробити висновок про його відсутність та незаконну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком. Крім того, ні первісний позов, ні додатки до нього не містять інформацію про вартість іпотечного майна на момент набуття його банком у власність. Натомість, у Вимозі № 1881 від 05.09.2016 вказано в розділі «Ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотеко держателя» - ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком. Банк обрав спосіб звернення стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності за ним на підставі іпотечного зговору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі п.61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки при такій реєстрації реєстратор не вимагає від Банку надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження цього майна, то такі дії Банку та реєстратора порушують права дітей на це майно. При вчиненні переходу права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя були порушені права малолітніх дітей, які мають право користування житловим будинком. Таким чином, відбулося звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів дітей, порушення гарантії збереження права неповнолітніх на житло, а також зменшення та обмеження їхніх прав та інтересів при користуванні житловим приміщенням. Разом з цим, враховуючи зміни, внесені у статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які набрали чинності з 16 січня 2020 року, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (том 1, а.с.197-203, том 3, а.с.40-43). 30.05.2019 від відповідача за зустрічним позовом - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області надійшов відзив на зустрічний позов. В якому зазначено, що Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, структурні підрозділи останнього не вчиняло дій щодо реєстрації обтяження на майно позивача за зустрічним позовом, не здійснювало реєстрацію відповідного переходу права власності, а також до повноважень відповідача не належить вчинення відповідних дій у разі задоволення позовних вимог [PERSON] . Отже, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, структурні підрозділи останнього, не є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, з приводу яких суд повинен ухвалити рішення. Зважаючи на викладене, вказаний орган є неналежним відповідачем у справі. Наявність у Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області завдань з реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не означає приналежності зазначеному органу тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення у справі №390/906/18. Крім того, блокування доступу до реєстрів державному реєстратору Кіровоградської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» не означає ліквідацію зазначеної юридичної особи, яка і має бути відповідачем за позовом. З огляду на викладене, просять відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування реєстрації права власності (том 2, а.с.61-66). 22.07.2019 від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. В якому просять в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити повністю в зв`язку з його необґрунтованістю, безпідставністю та невідповідністю нормам чинного законодавства, виходячи з наступного. 05.09.2016 Банком Позичальнику, який є Іпотекодавцем, була направлена (вих. № 1881 від 05.09.2016) вимога (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором, у разі невиконання якої в 30-денний термін Банк попереджав, що буде змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття його у свою власність). У зв`язку із невиконанням Позивачем зобов`язань за Кредитним договором та не усуненням таких порушень, на підставі положень Договору іпотеки та чинного законодавства України, Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність Предмету іпотеки і державним реєстратором Качан І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.01.2018 за індексним номером 39342674 було зареєстроване право власності Позивача на Предмет іпотеки. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Щодо посилання Позивача на його не повідомлення Банком про своє рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність, та про ціну, за якою іпотека перейшла у власність Банк зазначає наступне. Вимогою (попередженням стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) Позивач був повідомлений, що у разі не виконання в 30-денний термін даної вимоги та не усунення порушень зобов`язань за кредитним договором Банк буде змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та прийме відповідне рішення про прийняття Предмету іпотеки у свою власність. Вказаною Вимогою Позивач повідомлений в тому числі про те, що ціна за якою Предмет іпотеки перейде у власність Іпотекодержателя буде встановлена на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Незалежна оцінка вартості майна була проведена, після чого ПАТ «ПУМБ» набув права власності на Предмет іпотеки за визначеною у висновку суб`єкта оціночної діяльності вартістю. Крім того, підтверджується систематичні вимоги направлення про усунення порушення щодо погашення кредитної заборгованості Позивачем. Щодо посилання Позивача на неотримання дозволу органів опіки та піклування на звернення стягнення Банк зазначає, що правочином, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, є власне Договір іпотеки (з відповідним застереженням у ньому). При його укладенні отримання дозволу органів опіки та піклування потрібно не було, так як дитина народилась вже після його укладення. Відтак і на здійснення реєстраційної дії за даним правочином дозволу органу у справах дітей також не потребувалось ( том 2, а.с.83-86). 17.03.2021 від служби у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області надійшли письмові пояснення по справі з яких слідує, що під час здійснення перевірки умов проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вставлено, що у будинку, в якому проживають діти, створенні належні умови. Діти забезпечені окремими спальними місцями, необхідним одягом та взуттям. Батьки приділяють належну увагу у вихованні своїх дітей. Іншого помешкання, будинку, майна для забезпечення належних умов проживання малолітніх дітей, а також можливості створення їм належних умов проживання родина не має. З огляду на викладене орган опіки та піклування вважає недоцільним виселення та зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у задоволенні первісного позову просять відмовити (том. 3, а.с. 1-3). В судових засіданнях представник позивача Бойченко Д.О. надав пояснення по суті справи, первісний позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов, з урахуванням уточнень, задовольнити в повному обсязі. Також, у попередніх судових засіданнях приймала участь представник відповідача Мазуренко Н.Ю. , яка надавала пояснення по суті справи. Представник третьої особи, служби у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. 03.09.2021 надійшла заява про слухання справи без участі служби у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, позовні вимоги зустрічного позову підтримують в повному обсязі. Третя особа Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградської області в призначене судове засідання на неодноразові виклики суду свого представника не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, за останньою відмовою суду адресою, про причини неявки суд не повідомили. Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та [PERSON] укладено кредитний договір № 6239140 (том 1, а.с. 22-28). Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1.,1.2., 1.3., 1.4., 1.5. вказаного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 70000 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором. Позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором. Кредит надається позичальнику для використання на розсуд позичальника, відповідно до чинного законодавства. Процентна ставка за користування кредитом становить 13,99% річних. Кредит надається позичальникові строком до 28.03.2023. Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені цим договором. Забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором є іпотека об`єкту нерухомості, який належить Позичальнику на праві власності, та/або інше забезпечення за домовленістю сторін та/або в силу закону, у тому числі забезпечення у формі поруки чи майнової поруки, яке надається Банку відповідно до договорів, укладення яких передбачено цим Договором. 28 березня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та [PERSON] укладено договір іпотеки № 6239204. Вказаний договір посвідчений 28.03.2008 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. та зареєстровано в реєстрі за №852/383 (том 1, а.с. 7-12). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. вказаного договору Іпотекою за цим Договором забезпечується виконання всіх зобов`язань громадянки України [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Новгородківським РВ УМВС України в Кіровоградській області 1999-12-23, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] перед Іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними Кредитного договору № 6239140 від 2008-03-28 (далі за текстом «Кредитний договір»), згідно з яким Іпотекодержатель зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором, надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит в розмірі 70 000,00 USD 118Р (Сімдесят тисяч Долар США 00 цент.), що в еквіваленті на день укладання цього Договору складає 353 500,00 (триста п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень, відповідно до курсу НБУ станом на 28.03.2008, який становить 505,00 гривень за сто доларів США, що підтверджується Довідкою № КД1-21/72, виданою відділенням №1 в м.Кіровоград філії ПУМБ в м.Дніпропетровську 28.03.2008, в термін до двадцять восьмого березня дві тисячі двадцять третього року, а також сплатити на користь Іпотекодержателя проценти за користування кредитом в розмірі 13,99 % (тринадцять цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків), а також сплатити на користь Іпотекодержателя проценти за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені Кредитним договором (далі за текстом: «Основне зобов`язання»). Іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання Основного зобов`язання, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у цьому Договорі, нерухоме майно, опис якого наведено у п.1.2.1. цього Договору (далі за текстом «Предмет іпотеки»). Іпотека за цим Договором здійснюється без видачі заставної. Предметом іпотеки за цим Договором є наступне майно: житловий будинок, реєстраційний номер: 14129836: загальна площа 260.8 кв.м, житлова площа: 154.1 кв.м, відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2008 №18150461, виданого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Предмет іпотеки складається з: житловий будинок «АА1» цегляний, сарай «Б», вбиральня «В», ганок «-» та балкон «-», розташований на земельній ділянці площею - 2 250,00 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що передається в іпотеку не є власністю Іпотекодавця. Рішення про її приватизацію відповідним органом не приймалось, Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку не видавався. Адреса місцезнаходження Предмету іпотеки: [ADDRESS] . Згідно зі пунктами 4.1, 4.2 іпотечного договору сторони, крім іншого, домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотеко держателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленні чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. Згідно з пунктами 3.2.7, 4.5 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи ненаявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пунктах 4.7.1, 4.7.2 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 12.03.2009 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та [PERSON] укладено додаткову угоду №7476290 до кредитного договору № 6239140 від 28.03.2008, якою змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Всі інші умови Кредитного договору залишено без змін (том 1, а.с. 29-33). 12.03.2009 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та [PERSON] укладено додаткову угоду №6239204/20090312 до договору іпотеки № 6239204 від 28.03.2008, якою змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Всі інші умови Договору іпотеки залишено без змін (том 1, а.с. 17-21). Позивачем надано копію вимоги (попередження стосовно ухвалення рішення Публічним Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) адресовану [PERSON] від 05.09.2016 за вих.1881. У вказаній вимозі зазначено: відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом станом на 05.09.2016 в сумі 28380,56 дол. США та загальну заборгованість за кредитним договором в розмірі 53475,52 дол. США; вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмету іпотеки у свою власність), разом з цим зазначено, що ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя - ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця (том 1, а.с.39). Однак доказів щодо її направлення та отримання відповідачем [PERSON] не надано. Також, позивачем надано повідомлення від 01 лютого 2018 року за вих. №КНО-44.4.2/127 та вих. №КНО-44.4.2/128, які направлено [PERSON] (на різні адреси), з яких слідує, що Банк реалізував своє право звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність житловий будинок, загальною площею 260,8 кв.м, житловою площею 154,1 кв.м, реєстраційний номер: 14129836, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим просять [PERSON] забезпечити звільнення житлового будинку, в тому числі від особистих речей протягом 14 календарних днів з дня отримання даного листа (том 1, а.с.34, 34 на звороті). Факт направлення вказаних листів підтверджується списком цінних поштових відправлень з описом, що пересилаються в межах України від 05.02.2018, списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес від 06.02.2018, описами вкладення до цінного листа від 06.02.2018 і 05.02.2018 (том 1, а.с.35-36, 36 на звороті). Однак доказів щодо отримання відповідачем [PERSON] вказаних повідомлень не надано. Разом з цим, позивачем надано дві однакові копії листів (конвертів) з оголошеною цінністю (штрих-код 0530227387148), які були направлені ПАТ «ПУМБ» - [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , проте повернуті банку (причина повернення не відома) без вручення адресату. З вказаних копій документів неможливо встановити їх зміст та дату направлення, а також на підтвердження направлення якої саме вимоги (повідомлення) вони надані позивачем (том.1, а.с.37, 40). Також позивачем надано докази вручення [PERSON] 25.11.2015 рекомендованого листа з вимогою від 02.11.2015 за вих. №1552( том.1, а.с.38). Відповідно до копії довідки №2105, яка видана виконавчим комітетом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 05.12.2016, [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] і має склад сім`ї: син - [PERSON] , 2008 року народження; дочка - [PERSON] , 2010 року народження (то 1, а.с.41). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №112518195 від 01.02.2018 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111631684 від 24.01.2018 слідує, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний банк». Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39342674 від 24.01.2018 17:26:30, [PERSON] , Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область. Підстава виникнення права власності: Договір іпотеки, серія та номер:6239204, виданий 28.03.2008, видавник: Томаз В.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №85; Вимога, серія та номер: 1881, виданий 05.09.2016, видавник: заступник директора департаменту - начальник Управління Конюшко Д.Б.; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, виданий 27.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ» (том 1, а.с.42-43, 44). Представником відповідача [PERSON] надано копію договору купівлі-продажу від 19.11.2007, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. та зареєстрований в реєстрі за №3737. Відповідно до вказаного договору [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] . [PERSON] купила цей житловий будинок самостійно на праві особистої приватної власності за власні кошти (том 1, а.с. 124, 125, 126). Також позивачем до відзиву на зустрічний позов надано копії: вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом від 17.07.2013 вих.№DNI 44/310; копію вимоги про усунення порушення основного зобов`язання від 17.07.2013 вих.№DNI 44/309; копію опису вкладення до цінного листа, в якому зазначено, що [PERSON] направляються вимоги від 17.07.2013 вих.№DNI 44/309 та від 17.07.2013 вих.№DNI 44/310; копії заяви [PERSON] та [PERSON] , які просять направляти їм почтову кореспонденцію за адресою: [ADDRESS] ; копію вимоги достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом від 08.01.2014 за вих. №61-05-01; копію опису вкладення до цінного листа, в якому зазначено, що [PERSON] направляється оригінал вимоги достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом ПАТ «ПУМБ» від 08.01.2014 за вих. №61-05-01 і докази її направлення та вручення [PERSON] 15.01.2014; копію конверту направленого 10.01.2014, який повернувся з відмітною «за закінченням терміну зберігання», тобто без вручення [PERSON] ; копію висновку про вартість майна, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на дату 08 лютого 2017 року складає 1249902,00 грн, термін дії висновку 6 місяців від дати оцінки (при незмінних ринкових умовах) (том 2, а.с. 87, 87 на звороті -88, 88 на звороті-89, 90, 90 на звороті, 91, 92, 93, 94). Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області у своєму висновку від 16 березня 2021 року №05-30/567 зазначила, що вимоги банку про усунення перешкод у володінні і користуванні майном шляхом виселення неповнолітніх дітей є неправомірними, оскільки призведуть до порушення майнових прав дітей, для яких дане житло є єдиним місцем проживання (том 3, а.с.6,7). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися «згідно із законом», воно повинно мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (Serkov v. Ukraine), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку». За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», якій кореспондує ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до положень ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 725/3754/17-ц (провадження № 61-1906св19) та у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі №715/2262/17 (провадження 61-8699св20). Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передане в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. Отже, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла з якого вони підлягають виселенню, за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 6-16820сво19. З матеріалів справи вбачається і не оспорюється позивачем, що будинок [ADDRESS] було придбано [PERSON] не за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного нерухомого майна. Отже, позивачем не доведено належними і допустимими доказами дотримання вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] , яка діє також в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про виселення та зняття з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення слід відмовити в повному обсязі, адже виселення відповідача з дітьми з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, який забезпечено іпотекою цього житла, є неможливим без надання іншого постійного жилого приміщення. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Отже, за змістом ч. 1 ст. 12, ч.1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. У ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Звертаючись до суду з зустрічним позовом представник відповідача Мазуренко Н.Ю. вказує, що при винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2018 державний реєстратор Качан І.В. врахувала як підставу виникнення права власності у ПАТ «ПУМБ»: Договір іпотеки, Вимогу № 1881 від 05.09.2016 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення без номеру від 27.09.2016, видане ПАТ «ПУМБ», але банком вказане поштове відправлення не надане, що дозволяє зробити висновок про його відсутність та незаконну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком. Представник відповідача Мазуренко Н.Ю. заперечила факт отримання [PERSON] вимоги № 1881 від 05.09.2016 від ПАТ «ПУМБ» щодо виконання зобов`язань. А позивачем, в свою чергу, на підтвердження протилежного та доведення факту отримання [PERSON] вимоги № 1881 від 05.09.2016 від ПАТ «ПУМБ», не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача ПАТ «ПУМБ» про надсилання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за № 1881 від 05.09.2016, яка стала однією з підстав виникнення права власності, оскільки позивачем до позову долучено та в процесі розгляду справи надано ряд повідомлень про вручення [PERSON] вимог банку за 2013, 2014, 2015, 2018 роки, проте рекомендоване повідомлення про вручення [PERSON] поштового відправлення, серія та номер:б/н, виданий 27.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ», яка стала однією з підстав виникнення права власності, суду не надано. Вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Позивач ПАТ «ПУМБ» не надав доказів на підтвердження факту направлення й отримання [PERSON] вимоги (попередження стосовно ухвалення рішення Публічним Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність), хоч у силу наведених норм матеріального права іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію. Суд приходить до висновку, що ПАТ «ПУМБ» не дотримано вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю (боржнику) вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, оскільки матеріали справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту надсилання та отримання іпотекодавцем (боржником) вищезазначеної вимоги, в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (пр. № 14-711цс19) наголошується, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя Також, суд погоджується з доводами представника [PERSON] - Мазуренко Н.Ю. , що всупереч умовам договору, а саме п. 4.7.1 договору іпотеки та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», у письмовій вимозі ПАТ «ПУМБ» про усунення порушень за вих. № 1881 від 05.09.2016, яка стала однією з підстав виникнення права власності,не було зазначено ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, оскільки неповідомлення боржника про ціну, за якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, позабавляє боржника, гарантій, встановлених ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також підтвердження того, в якій частині борг вважається погашеним, адже звернення стягнення на майно не припиняє кредитних відносин і не позбавляє кредитора права подальшого стягнення. У разі звернення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, в той час як при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав боржника, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність. До доводів представника ПАТ «Перший Український міжнародний Банк», викладених у відзиві на зустрічний позов, що незалежна оцінка майна була проведена, після чого ПАТ «ПУМБ» набув право власності на предмет іпотеки за визначеною у висновку суб`єкта оціночної діяльності вартістю, суд відноситься критично з огляду на наступне. Вимога ПАТ «ПУМБ» про усунення порушень, яка стала однією з підстав виникнення права власності, датована05.09.2016, висновок про вартість іпотечного майна, наданий позивачем, складений станом на 08 лютого 2017 року, з терміном дії висновку 6 місяців від дати оцінки (при незмінних ринкових умовах), а державна реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ» проведена 24.01.2018. Також, судом враховано, що у разі коли у законі і договорі по-різному урегульоване питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У даному випадку сторони в порядку дотримання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» щодо відшкодування 90 відсотків вартості предмету іпотеки передбачили у договорі зазначення ціни, за якою предмет іпотеки набувається у власність, а відтак така умова є обов`язковою до виконання. Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, під час проведення державної реєстрації прав, здійснює зокрема такі обов`язки : 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Таким чином, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор, в порушення вимог ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не перевірив подані йому документи на відповідність їх змісту умовам іпотечного договору, а саме п.4.7.1 і ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Отже, державним реєстратором Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Іриною Валеріївною не враховано відсутність повного переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, натомість прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] , яка діє також в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області підлягають задоволенню, а рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018 про державну реєстрацію права власності житлового будинку [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» скасуванню. Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачем ПАТ «ПУМБ» прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , а тому вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, суд погоджується з твердженням представника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про те, що вони не є належним відповідачем у даній справі. Оскількинаявність у Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області завдань з реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не означає приналежності зазначеному органу тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, з приводу яких виник спір, а блокування доступу до реєстрів державному реєстратору Кіровоградської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» не означає ліквідацію зазначеної юридичної особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що «визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Таким чином, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській є неналежним відповідачем у цій справі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , яка діє також в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області слід відмовити. Доводи ПАТ «ПУМБ» про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, ПАТ «ПУМБ» набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою відповідача, наданої шляхом підписання іпотечного договору не заслуговують на увагу суду, є безпідставними та такими, що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду в подібних правовідносинах. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем за первісним позовом судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, а судовий збір за зустрічним позовом у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь держави, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 12, 33, 35-37, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 2, 10, 18, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.109ЖК Української РСР, ст.ст. 379, 575 ЦК України.

Outcome: partial