Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, узагальнені доводи інших учасників справи. 06.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом. На обґрунтування позову посилалася, що [INFO] її донька [PERSON] народила сина [PERSON], [INFO]. Під час реєстрації народження дитини його батьком був зазначений відповідач [PERSON], який з донькою позивачки у шлюбі перебував, однією сім'єю не мешкав, спільне господарство не вів, відвідав [PERSON] у лікарні лише одного разу в день народження дитини. 26.11.2013 року [PERSON] разом з дитиною потрапила до лікарні, але відповідач проявив байдужість, допомоги не надавав. 18.03.2014 року доньці позивача, [PERSON], встановлено діагноз «злоякісна шванома з вростанням в груднину клітину». Протягом 2014 року вона перенесла 2 операції та курс променевого опромінювання. В цей час її малолітня дитина знаходилася з родичами позивачки у м. Богодухів Харківської області. Батько дитини долею сина не цікавився, нехтував батьківськими обов'язками. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач і після її смерті матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З врахуванням наведених фактів позивачка вказує, що [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дитини, проявив байдужість до виконання батьківських обов'язків і до власної дитини, залишається її батьком лише формально. Поряд з цим позивачка зазначає, що [PERSON], [INFO], має проблеми зі здоров*єм від народження, потребує постійної посиленої уваги, а також кваліфікованого догляду. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо можливості [PERSON] бути кандидатом в опікуни № 434 від 01.04.2015 року, її визнано такою, що може бути кандидатом в опікуни та постановлено на облік як кандидата в опікуни з 01.04.2015 року за № 4-15. Службою у справах дітей Фрунзенського району встановлено, що для належного виховання і розвитку дитини у неї вдома створені всі необхідні умови. На підставі викладеного, [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], встановити опіку на вказаною дитиною та призначити її опікуном позивачку, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. 08.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про відібрання у [PERSON] малолітнього [PERSON], [INFO], та передати його батькові, [PERSON], для проживання з ним. На обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що восени 2011 року він познайомився з [PERSON] З червня 2012 року вони стали проживати разом, періодично ночуючи то у нього в квартирі [ADDRESS], то у неї - по [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство, спільний сімейний бюджет. Через нав'язування йому батьками [PERSON] спиртних напоїв та їжі, він перестав залишатися у них ночувати. [INFO] у них народився син [PERSON] та [PERSON] визнав себе батьком цієї дитини. Після народження дитини стосунки з батьками [PERSON] ще погіршилися через те, що вони не дозволили йому купити нове ліжко для дитини, відмовилися хрестити дитину у запропонованій ним церкві та відмовилися брати хрещеного батька, якого він пропонував. Після пологів [PERSON] провідував [PERSON] у пологовому будинку разів 10, приносив їжу, давав [PERSON] гроші, забирав дитину з пологового будинку. Він хотів обвінчатися з [PERSON], але її батьки не дали на це згоди. Коли [PERSON] була на роботі, [PERSON] приходив до [PERSON] з сином, іноді посилав гроші поштовими переказами. У березні 2014 року [PERSON] був встановлений діагноз «Злоякісна пухлина середостіння з вростанням в грудну стінку». [PERSON] возив [PERSON] в інститут радіології, в церкву в с. Соснівка Нововодолазького району Харківської області. У квітні та серпні 2014 року [PERSON] двічі прооперована. Через те, що він не знав адреси місця перебування дитини, то не зміг зустрітися з сином. 18.11.2014 року [PERSON] посилав гроші на ім'я [PERSON] на утримання сина. Дізнавшись, що [PERSON] з сином проживають у м. Богодухів, 07.02.2015 року він до них поїхав, спілкувався з ними. Родичі [PERSON] запропонували відповідачу відмовитися від сина. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач приїздив на поховання, пропонував відшкодувати витрати на поховання, проте родичі [PERSON] від цього відмовилися. 24.02.2015 року та 05.03.2015 року [PERSON] був вимушений звертатися до органів поліції із заявою про те, що [PERSON] через [PERSON] забороняють бачитися йому з сином, переховують його від батька. З відповіді органів поліції [PERSON] отримав інформацію, що дитина, [PERSON], мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] У лютому 2015 року [PERSON] звернувся в службу у справах дітей Фрунзенського району з проханням допомогти йому забрати у [PERSON] його сина, проте йому порадили прийти після спливу 9 днів після смерті [PERSON] У березні 2015 року [PERSON] знов звернувся до служби у справах дітей Фрунзенського району з аналогічним проханням, де йому порадили звернутися до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. У квітні та травні 2015 року [PERSON] звертався до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, проте йому радили звернутися до суду. Після отримання позовної заяви [PERSON] 29.05.2015 року втретє звернувся до служби у справах дітей Фрунзенського району з метою дізнатися, чому без його відома та без його участі Службою у справах дітей був виданий висновок щодо можливості [PERSON] бути кандидатом в опікуни його сина. [PERSON] вказує, що як батько має переважне право, щоб дитина мешкала разом з ним, зі свого боку ніколи не ухилявся від виховання своїх батьківських обов'язків відносно сина, має всі можливості для його виховання, піклування та фізичного, духовного, морального розвитку. [PERSON] має житло - двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], де мешкає разом зі своєю матір'ю, постійне місце роботи, працює муляром в АО «Трест Жилбуд-1», за місцем роботи характеризується задовільно. Прокурор в судовому засіданні просив суд відмовити як в задоволенні первісного позову [PERSON], так і в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про відібрання батьком малолітньої дитини, вважаючи, що таке відібрання буде суперечить її інтересам. З боку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в процесі розгляду справи було надано висновок Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання батьком малолітньої дитини від інших осіб, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, було прийнято до сумісного розгляду та об'єднано в одне провадження із цивільною справою позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною, призначення опікуна та стягнення аліментів, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. На підставі письмової заяви від 10.07.2015 року до участі у розгляді вказаної справи з метою представництва інтересів малолітньої дитини було залучено прокурора в особі представника прокуратури Фрунзенського району м. Харкова. 11.09.2015 надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, про витребування належним чином завірених копій заяв або звернень матері дитини [PERSON] до Голови комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради Горбуновій - Рубан С.О., а також допит в якості свідків наступних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке було задоволено судом. 30.10.2015 року надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, про зупинення провадження у справі, до вирішення цивільної справи за позовом гр. [PERSON] до [PERSON], Фрунзенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про виключення відомостей про [PERSON], як батька малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з актового запису про народження та визнання батьківства. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.11.2015 року клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. 20.04.2016 року з аналогічним клопотанням звернувся представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в задоволенні якого на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року було відмовлено. 14.12.2015 року надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, про виклик свідків [PERSON], [PERSON]. яке було задоволено судом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року по вищевказаній цивільній справі за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON] призначена судова психологічна експертиза, провадження на час проведення експертизи було зупинено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року провадження по вищевказаній цивільній справі після проведення експертизи поновлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року витребувано з Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради висновок органу опіки та піклування щодо доцільності задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відібрання батьком малолітньої дитини від інших осіб. Норми права, що підлягають застосуванню Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст.153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Проте суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповносправною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст.157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Статтею 180 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що визначено ч.3 ст.181 СК України. Перелік осіб, що відносяться до законних представників дитини визначений статтею 242 ЦК України: 1. Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. 2. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Положеннями ст.243 СК України закріплено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Частиною 3 статті 60 ЦК України передбачено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що малолітня особа позбавлена батьківського піклування, суд встановлює опіку над нею і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Розділом 2 Правил опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 визначено: 2.1. Опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п'ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. 2.2. Опіка встановлюється над неповнолітніми віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років та над громадянами, визнаними судом обмежено дієздатними внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами. Піклування також може бути встановлене над особами, які за станом здоров'я не можуть самостійно захищати свої права. Опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров'я (інваліди I-II групи) тощо); понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; відмовились від дітей в установленому законом порядку; виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; перебувають під слідством. Встановлені судом обставини Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 07.08.2013 року, актовий запис № 559, батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є мати - [PERSON], батько - відповідач [PERSON], а.с.7 т.1. Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] було встановлено відповідно до ст. 126 СК України за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поданою після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану, а.с.50 т.1. Позивачка [PERSON] є матір'ю [PERSON] та відповідно бабусею малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З народження малолітній [PERSON] мешкав разом з матір'ю та бабусею, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Пологи відбулись раніше призначеного терміну, а саме на 33 тижні вагітності, що спричинило значні порушення у стані здоров'я дитини. У зв'язку з цим дитина потребувала додаткового догляду, уваги та лікування. В період з 20.07.2013 року по 08.08.2013 року, 26.11.2013 року по 13.12.2013 року під час стаціонарного лікування догляд за хворою дитиною здійснювала її мати [PERSON], а.с.13,14 т. 1. Невдовзі після народження сина [PERSON] тяжко захворіла на онкологічне захворювання, перенесла декілька операцій, а.с.15-17 т.1, тому усі обов'язки по догляду та лікуванню малолітнього [PERSON] під час лікування матері виконувала позивачка [PERSON] [INFO] мати дитини [PERSON] померла, а.с. 8 т.1. Після смерті матері малолітній [PERSON] залишився мешкати разом із бабусею, яка виконувала усі рекомендації лікарів по догляду та лікуванню онука, створила необхідні побутові умови для проживання дитини, несла витрати по його утриманню. Як вбачається з інформації Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №15» від 11.03.2015 року, під наглядом якої перебуває малолітній [PERSON], [INFO], вказана дитина з часу народження мешкає з бабусею за адресою: [ADDRESS]. Батько за сином під час хвороби не доглядав, в поліклініку не приводив, станом здоров'я та розвитком дитини взагалі не цікавився. Під час відвідування хворої дитини вдома малолітнього доглядали мати та бабуся, а.с.9 т.1 . З довідки Комунального закладу охорони здоров'я «Спеціалізований медико-генетичний центр» від 06.02.2015 року [PERSON] встановлений діагноз нейрофибромотоз І типа з аутосомно-доминантним типом спадкування, рекомендовано отримання соціальної допомоги, лікування у невропатолога та генетика, визначені протипоказання, а.с.217-218 т.1. За інформацією Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико - санітарної допомоги Богодухівського району» від 16.02.2015 року дитина тимчасова прибула з м. Харкова до родичів на дільницю №3 м. Богодухів, за адресою: [ADDRESS], на момент огляду дитини дільничним лікарем батька вдома не було, за дитиною доглядала тітка [PERSON], за медичною допомогою з дитиною до вказаного лікувального закладу батько дитини не звертався, а.с.10 т.1. З письмових звернень [PERSON], яка вимагала матеріальної допомоги через потребу у коштовному лікуванні, вбачається, що за життя вона особисто вказувала на ту обставину, що мешкає одна, є одинокою матір'ю, а.с.203-206 т.1 Згідно з поясненнями [PERSON], [PERSON] до дитини не з'являвся, матеріальної допомоги як дитині, так і тяжко хворій матері не надавав. Відповідно до довідки голови вуличного комітету м. Богодухів, де фактично мешкав малолітній [PERSON] з квітня 2014 року, батько за період перебування та хвороби матері не з'являвся. Матеріальної допомоги та аліментів від батька на дитину сім'я не отримувала. Вказані обставини підтвердили допитані в якості свідків родичі позивачки [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що бачили [PERSON] одного разу разом із [PERSON] у театрі, [PERSON] вже була вагітна на той час, після пологів вона разом з дитиною мешкала в будинку своєї матері, [PERSON] з часу народження сином не опікався, матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] не надавав. На святкуванні 1-го дня народження [PERSON] відповідача не було, його мати принесла подарунок та відразу пішла. Про факт хвороби [PERSON] повідомляла [PERSON] Під час перебування [PERSON] на лікуванні в Білорусії дитина знаходилася у родичів позивачки в м. Богодухів Харківської області. Незадовго до смерті на прохання [PERSON] [PERSON] приїзжав до неї у м. Богодухів попрощатися. Наступного разу [PERSON] приїхав вже на похорон [PERSON], а не дочекавшись дев'яти днів після похорон став вимагати віддати йому сина. Допитані в якості свідків сусіди родини [PERSON] за адресою проживання позивачки: [ADDRESS], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що відповідача по справі, [PERSON], за життя [PERSON] вони не бачили, з новонародженою дитиною на вулиці завжди гуляла або сама [PERSON], або її мати, вони возили хлопчика до лікарів, на питання про батька дитини [PERSON] за життя завжди казала з образою, вперше свідки побачили відповідача тільки на її похоронах. Знають, що коли [PERSON] разом з матір'ю їздили до Білорусії на лікування, дитина знаходилася у їх родичів в м. Богодухів. Не заперечували того факту, що після народження [PERSON] відповідач мешкав окремо від дитини не заперечували також допитані в якості свідків зі сторони відповідача мати відповідача [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] Позиція суду В межах розгляду справи судом в частині відібрання малолітньої дитини та передання її батькові та оцінка аргументів учасників справи. [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] пояснив суду, що має бажання самостійно виховувати сина та проживати з дитиною однією сім'єю, але, бабуся малолітнього, [PERSON], чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, тому він звертався до Богодухівського PB ГУМВСУ в Харківській області, органів опіки та піклування із заявами про відібрання малолітнього [PERSON] від бабусі та передачі йому на виховання та подав відповідний позов до суду. В той же час конкретні дані особливостей розвитку та потреб дитини, діагноз, методи та результати лікування батькові не відомі, він підтвердив, що не відвідував дитячу поліклініку та генетичний центр, де перебуває на обліку син, не спілкувався з лікарями, не знайомий зі станом здоров'я та особливостями розвитку [PERSON] на сьогодні. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 19.09.2017 після співбесіди з [PERSON] та [PERSON] було рекомендовано провести зустріч батька з дитиною в присутності бабусі та фахівців Служби у справах дітей по Немишлянському району, ЦСССДМ Немишлянського району. Батько та бабуся дали згоду на проведення зустрічі. Однак [PERSON] на зустріч не з'явився, про причини неявки не повідомив. Письмові твердження [PERSON] з приводу того, що він зазнав нападу, був побитий на замовлення позивачки [PERSON], з цих причин лякається за своє життя та не буде приймати участі в судовому розгляді, з'являтися до експерта, органів опіки та піклування, на погляд суду носять бездоказовий характер звинувачень на адресу позивачки, а.с.242 т.1. Під час розгляду справи судом отримано висновок судово-психологічної експертизи № 5227 від 28.02.2016 року, завданням якої було відповісти на запитання, яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості [PERSON] та [PERSON], їх поведінки по відношенню до малолітнього [PERSON] впливають та можуть вплинути на емоційний стан дитини, психічний розвиток та відчуття благополуччя, та як може вплинути на дитину зміна постійного місця проживання та найближчого кола оточення. У висновку зокрема зазначено, що сімейна ситуація, такі психологічні особливості [PERSON] як впевненість у собі, завзятість, серйозність та відповідальність, низькі егоїстичність та агресивність, емоційна прив'язаність до дитини, спрямованість діяльності на задоволення потреб дитини та на її захист від небезпек та неприємностей, її виховна поведінка справляють позитивний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітнього. Умови виховання дитини в родині [PERSON] позитивно впливають на його психологічний стан та розвиток. З психологічної точки зору, з урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, а саме залежності дитини від найближчого значущого оточення, емоційної прив'язаності дитини до фактичної родини, ймовірна зміна постійного місця проживання та найближчого кола оточення може створити негативний вплив на малолітнього через розрив усталених позитивних емоційних зв'язків дитини з бабусею та відсутність взаємних емоційних зв'язків з батьком, а.с. 7-15 т.2. В процесі розгляду справи на підставі вивчення пояснень сторін, наданих доказів, висновків психолога, всебічного вивчення усіх обставин виховання та розвитку малолітнього [PERSON], [INFO], з боку органу опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради було надано висновок про недоцільність в інтересах дитини відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від бабусі [PERSON] та передачу на виховання батьку [PERSON], а.с. 83-85 т.2. При вирішенні справи та оцінки позицій сторін суд звертає увагу на важливі чинники при визначенні найкращих інтересів дитини, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) «Справа М.С. проти України» від 11.07.2017 року, в якому здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, суд звернув увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї. При цьому суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини разом із матір'ю, не взяв до уваги той факт, що батьки заявника відігравали значну роль у житті дитини, а суд апеляційної інстанції лише зазначив, що батьки є більш важливими в житті дитини, ніж її бабуся й дідусь. Погоджуючись із цією тезою, ЄСПЛ одночасно зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи такого висновку було недостатньо, оскільки лишилося нез'ясованим, наскільки таке поверхневе сприйняття відповідає конкретній ситуації з донькою заявника та чи буде відокремлення дитини від бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини. У зв'язку з цим ЄСПЛ нагадав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. Відповідно суд прийшов до висновку , що мало місце порушення статті 8 Конвенції у відношенні визначення місця проживання дочки заявника. Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року обов'язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи. Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див., серед іншого, рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), від 7 серпня 1996 року, п. 78, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, та у справі Хокканен, згадане вище, п. 58). З врахуванням ретельного дослідження усіх обставин справи, суд насамперед оцінює стабільність середовища проживання малолітнього [PERSON], [INFO], якому на момент постановлення вказаного рішення виповнилося лише 4 роки, той факт, що дитина від народження жила з матір'ю та бабусею, яка піклувалася нею з народження, у період тяжкої хвороби матері, а після смерті матері, коли дитина досягла лише річного віку, нею продовжила піклувалася бабуся, батька при цьому дитина не знала. Поряд з цим суд враховує освіченість саме бабусі з особливостями виховання та догляду за дитиною, яка має генетичні захворювання, потребує дотримання протипоказань, визначених лікарем, підтверджену психологом емоційну прив'язаність дитини до фактичної родини, негативний вплив на малолітнього через ймовірний розрив усталених емоційних зв'язків з бабусею та зміни постійного місця проживання, відсутність взаємних емоційних зв'язків з батьком. За таких обставин при вирішенні спору суд, дотримуючись принципів, визначених Декларацією прав дитини та Конвенції про права дитини, положеннями національного законодавства, ст.153,163 СК України, приймаючи до уваги найкращі інтереси дитини вважає недоцільним відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від бабусі [PERSON] та передачу на виховання батьку [PERSON] При цьому суд звертає увагу відповідача [PERSON], що в даному випадку знадобяться попередні та поступові заходи в налагодженні спілкування батька та дитини, а він як батько, який проживає окремо від дитини, має право на участь в її вихованні та не позбавлений можливості звертатися для вирішення вказаного витання до органів опіки та піклування або суду. В межах розгляду справи судом в частині позбавлення батьківських прав батька по відношенню до дитини, встановлення опіки над дитиною та призначення опікуна, а також стягнення аліментів на дитину, оцінка аргументів учасників справи. В судовому засіданні встановлено, що за життя мати малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] питання щодо стягнення аліментів з батька дитини [PERSON] в судовому порядку не вирішувала. На підтвердження доводів з приводу того, що свій обов'язок утримувати дитину він виконував за домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] надав суду квітанції про направлення грошових переказів на ім'я [PERSON], а.с. 51 т. 1. Крім того, судом встановлено, що і в період хвороби та лікування [PERSON] за її бажанням у відповідність до ч.2 ст.151 СК України, малолітнього [PERSON], [INFO], було передано її родичам у м .Богодухів Харківської області. Після смерті матері малолітньої дитини [INFO] з метою відновлення порушеного права на спілкування із сином відповідач у лютому, березні 2015 року звертався до Служби у справах дітей Фрунзенського району м. Харкова з проханням допомогти йому забрати у [PERSON] малолітнього сина [PERSON] та передати для проживання батькові. У квітні 2015 року відповідач [PERSON] з аналогічною заявою звертався до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, де йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про відібрання сина у [PERSON] Крім того, 24.02.2015 року [PERSON] звертався до Богодухівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про те, що [PERSON] забороняє йому бачитися з сином. З відповіді Богодухівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 06.03.2015 року № 71/1454 встановлено, що [PERSON] рекомендовано звернутися до служби у справах дітей або до суду Фрунзенського району м. Харкова для встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком, а.с. 59 т. 1. 05.03.2015 року [PERSON] знов звернувся до Богодухівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, так як [PERSON] переховувала його сина за адресою: [ADDRESS], та за адресою: [ADDRESS]. Двері за вказаними адресами йому не відкривали і він точно не знав, де знаходиться його син. З відповіді Богодухівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09.04.2015 року № 71/3157 вбачається, що за адресою: [ADDRESS], мешкає [PERSON], яка раніше проживала за вищевказаною адресою зі своєю сестрою [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, її син [PERSON] залишився на вихованні у матері померлої [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], а.с. 60 т. 1. В процесі розгляду справи встановлено, що [PERSON] ні в чому негативному в минулому помічений не був, має міцні соціальні зв'язки, постійне місце роботи - працює муляром ПАТ «Трест Жилстрой-1» в підрозділі № 5 з 30.05.2011 року по теперішній час, за місцем роботи характеризується позитивно, отримує стабільний дохід, а.с. 63, 64, 71 т. 1. Крім того, відповідач [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, має добрі житлово-побутові умови проживання, а.с. 97, 140 т. 1. З боку органів опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в процесі розгляду справи було надано як висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], від 17.06.2015 року, так і висновок про доцільність такого позбавлення після тривалого розгляду справи у суді від 29.01.2018 року, а.с.132-134 т.1, а.с. 110-113 т.2. У сенсі, визначених законодавчих підстав для позбавлення батьківських прав через ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1ст.164 СК України), під ухиленням батьків від виконання своїх обов'язків розуміється, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови умисної винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення умисної винної поведінки батька, свідомого небажання піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку, у разі, коли дії, спрямовані на виконання батьківських обов'язків, були недостатніми. В процесі вирішення даної справи встановлено, що після смерті [PERSON] між батьком дитини та його бабусею виникла конфліктна ситуація з приводу визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], участі батька у вихованні сина, вирішити яку в позасудовому порядку за допомогою звернення батька до органів опіки та піклування не вдалося, вимоги батька та приписи органів опіки та піклування з боку бабусі були проігноровані, а тому підстав для застосування до [PERSON] таких крайніх заходів, як позбавлення батьківських прав по відношенню до дитини суд не вбачає. Приймаючи до уваги, що за наслідками розгляду справи через наявність тривалого спору між батьком малолітньої дитини та її бабусею сам факт не проживання батька дитини [PERSON] разом з дитиною та неможливості участі батька в вихованні дитини не можна вважати таким, що мав місце без поважних причин, а тому підстав, передбачених Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, для визнання малолітнього [PERSON], [INFO], дитиною, позбавленою батьківського піклування, та відповідно підстав для встановлення над ним опіки на теперішній час не вбачає. Виходячи із змістовного аналізу положень ст.ст.166, 179, 181, 183 СК України право на присудження коштів на утримання дитини (аліменти) мають батьки або інші законні представники дитини, разом з яким проживає дитина. На теперішній час правовий статус малолітнього [PERSON], [INFO], як дитини, позбавленої батьківського піклування, не визначений, підстав для встановлення над ним опіки та визначення опікуна ( законного представника дитини) суд не встановив, а тому вимоги бабусі малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини суд залишає без задоволення. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача та позивача за зустрічним позовом судові витрати покладаються відповідно на позивача та позивача за зустрічним позовом, яким відмовлено в їх позовах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed