Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за місцем укладення договору. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.06.1987 року [PERSON] зареєструвався за адресою [ADDRESS] ; 25.06.2002 року набув право володіння на зазначене будинковолодіння; 10.09.2010 року звернувся до ПрАТ «Закарпаттяобленерго» із заявою про укладення договору про користування електричною енергією на об`єкті за адресою свого фактичного проживання, реєстрації та розташування приватної власності. За заявою споживача товариство оформило договір про користування електричною енергією №05-20389. Після оформлення договору товариство забезпечило надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією, надавало інформацію про послуги, повідомляло споживача про зміни тарифів, щомісячно надсилало квитанції на оплату та відповідні попередження. Відповідач з будь-якими заявами до позивача ні щодо припинення електропостачання, ні щодо укладення угоди про погашення заборгованості, чи про припинення договірних відносин не звертався. Відповідач сплату за договором проводив нерегулярно, у зв`язку з чим 01.01.2019 року ПрАТ припинив діяльність з постачання електроенергії. Незважаючи на припинення договірних відносин з 01.01.2019 року відповідач заборгованість в розмірі 6 329,05 за спожиту протягом 01.06.2017 - 31.12.2018 року електроенергію не сплатив. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 6329,05 грн.; суму інфляційних збитків в розмірі 930,36 грн.; 3% річних в розмірі 525,39 грн. та судові витрати у сумі 2 270,00 грн. Відповідач відзиву на позов не надав. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.06.2021 відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, при цьому подала заяву, згідно якої просила проводити розгляд справи без участі представника позивача, ухвалити заочне рішення. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився у зв`язку з відсутністю за зареєстрованою адресою місця проживання /судові повістки повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній»/, а згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння в поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. 25.06.2002 року було укладено договір дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Гудковою Н.В., відповідно до якого дарувателькою [PERSON] було обдаровано [PERSON] житловим будинком за [ADDRESS] . Договір дарування зареєстровано у встановленому законом порядку 01.07.2021. 10.09.2010 року між [PERSON] та ПрАТ «Закарпаттяобленерго» було укладено договір №39-51 про користування електричною енергією за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.1 вказаного договору електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п. 11 договору споживач електричної енергії зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 3260275319 від 07.06.2021 року встановлено, що земельна ділянка пл. 0,1 за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] 25.04.2019 року, 10.06.2019 року,16.12.2019 року позивачем на адресу [PERSON] надсилалася вимоги про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію в семиденний термін з дня отримання вимоги та рахунок за електроенергію, однак дана вимога залишена без реагування. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2021 року відмовлено приватному акціонерному товаристві «Закарпатттобленерго» у видачі судового наказу у зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрованим за адресою [ADDRESS] не значиться. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] за адресою [ADDRESS] , перед позивачем складає 7 784,80 грн., з яких: заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 6329,05 грн.; суму інфляційних збитків в розмірі 930,36 грн.; 3% річних в розмірі 525,39 грн. та судові витрати у сумі 2 270,00 грн. Оцінка Суду Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року за № 312 (редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За замістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до Правил користування електричною енергієюдля населення, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999р. № 1357(далі по тексту - Правила), останніми врегульовано відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками. Згідно вказаних правил, позивач, як енергопостачальник, постачав електричну енергію в необхідних споживачу обсягах, а споживач мав оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами). Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до п.п. 19, 21 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Відповідно до п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Крім того у відповідності до ст. 68 Житлового кодексу України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги постачання та розподілу електричної енергії. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про користування електричною енергією, позивачем надавалися послуги з постачання електричної енергії відповідачеві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , відповідач споживав електричну енергію, однак не сплачував її вартості вчасно, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 6 329,05 грн. за період з червня 2017 р. по грудень 2018 р. В добровільному порядку заборгованість відповідачем не була погашена. Доказів сплати заборгованості, чи наявності заборгованості у меншому розмірі суду надано не було. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається із долучених до позову розрахунків по боржнику [PERSON] , інфляційні втрати за період з 01.2019 року по 04.2021 року становить - 930,33 грн. та 3% річних за вказаний період становить - 525,39 грн. Вказані розрахунки судом приймаються до уваги, оскільки правильність таких ніким не оспорювалась. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивачем доведено порушення та невиконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати вартості за електричну енергію, а відповідачем жодних доказів відсутності у нього вказаної заборгованості суду не надано, суд вважає що позовну заяву слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 7 784 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за Договором про користування електричною енергією №39-51 від 10.09.2010 року за спожиту електричну енергію в розмірі - 6 329,05 грн., суми інфляційних збитків в розмірі - 930,36 грн. та 3% річних на залишок заборгованості в розмірі - 525,39 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved