Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. АТ КБ «Приватбанк» (позивач) подало до суду позов до [PERSON] (відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором від 08.04.2015 у розмірі 25\~667,81 грн та судові витрати в розмірі 1\~762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.04.2015 [PERSON] отримала кредит у розмірі 15\~218,29 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала та станом на 17.10.2018 має заборгованість у сумі 25\~667,81 грн, з яких: 6\~633,09 грн заборгованість за кредитом, 1\~218,44 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2\~597,97 грн заборгованість за пенею та комісією, 15\~218,31 грн штраф відповідно до п.п. 2.2. Генеральної угоди. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Заяви та клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано такі клопотання та заяви: клопотання про розгляду справи за відсутності представника позивача та незаперечення проти заочного розгляду справи (а.с.39); клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.40). заявку про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.41); Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.75-76). Ухвалою судового засідання від 23.10.2020 відкладено розгляд справи (а.с.80). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/5070/18 відповідачки [PERSON] (а.с.83, 84, 85). Ухвалою судового засідання від 02.03.2021 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.88). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] 02.06.2006 підписала заяву відкриття рахунку і надання кредитної картки з сумою кредитного ліміту 1\~500,00 грн та погодилася з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифом банку. Погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5). 08.04.2015 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. В угоді, зокрема, передбачено зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з часу надання кредиту, а саме: відсотки на 494,42 грн, комісія на 22,75 грн, пеня на 0,00 грн, штраф на 762,28 грн (пункт 1.1.1.). Заборгованість по договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 16\~478,31 грн (пункт 1.1.2.). Дата остаточного погашення заборгованості по договору 1 30.04.2018 (пункт 1.1.3.). В день, наступний за днем повернення кредиту (2-й день), позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1279,45 грн по договору 1 (пункт 1.3.3.). Банк надає позичальнику негайний кредит в сумі 15\~218,31 грн на строк 36 місяців, з 08.04.2015 по 30.04.2018, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 15\~218,31 грн в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредита, сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць на суму остатку заборгованості по кредиту у вказаних з заявах, умовах і правилах строки (пункт 2.1.). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 552,12 грн для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2018. Згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, Сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1\~279,45 грн (пункт 2.2.). При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки (пункт 2.8.) (а.с. 6). З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається відсутність в них підпису [PERSON] (а.с.31, 7-30). Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 17.10.2018 перед банком становить 25\~667,81 грн, з яких: 6\~633,09 грн заборгованість за кредитом, 1\~218,44 грн заборгованість за процентами (несплачені проценти на прострочену заборгованість), 2\~597,97 грн нарахована комісія, 15\~218,31 грн штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди (а.с.4). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (АТ КБ «Приватбанк») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII). Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Приписами статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з пунктом 22 частини 1 статті Закону №1023-XII (станом на 08.04.2015 дату укладення Генеральної угод) споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частини 2 статті 11 Закону №1023-XII (станом на 08.04.2015 дату укладення Генеральної угод) Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідачка [PERSON] підписала 02.06.2006 заяву, надану їй ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»), тим самим погодившись в цілому з Умовами та Правилами надання банківських послуг та приєднавшись до них, у зв`язку з чим між нею та позивачем виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків. У подальшому [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт 08.04.2015. Надаючи оцінку аргументам позивача суд звертає увагу на те, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови кредитного договору щодо порядку та розміру сплати процентів за користування кредитом, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) чи комісії за порушення зобов`язання. Суд зауважує, що в укладеній 08.04.2015 Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт передбачено умови та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, а також штрафи за порушення умов цієї угоди. На переконання суду, проставлений позичальницею [PERSON] підпис у Генеральній угоді переконливо свідчить про належне і повне її поінформування про ці умови. Однак, відповідачка, будучи обізнаною про необхідність сплати процентів за користування кредитними коштами у разі настання відповідних умов і про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання, належним чином взяті на себе обов`язки за кредитним договором не виконувала, чим допустила заборгованість перед позивачем. Надаючи оцінку сумам заборгованості, наведеним позивачем у розрахунку, зокрема: 6\~633,09 грн заборгованість за кредитом, 1\~218,44 грн заборгованість за процентами (несплачені проценти на прострочену заборгованість), 15\~218,31 грн штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, суд не знаходить підстав для сумнівів у правильності їх нарахування, відтак вважає ці суми обґрунтованими. Водночас, суд звертає увагу на те, що частину загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем складає сума 2\~597,97 грн, яку позивач вважає заборгованістю за пенею та комісією. З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що у розрахунку заборгованості (а.с.4) сума 2\~597,97 грн названа комісією (нарахованою комісією). Однак, ані заява від 02.06.2006, ані Генеральна угода не містять жодного пункту щодо умов, порядку та розміру сплати позичальницею кредитодавцю комісії. У пункті 2.8. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. Однак, на переконання суду, зазначені Умови і правила не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не підтверджено, що саме з такими Умовами була ознайомлена позичальниця і погодилася з ними, підписуючи відповідну генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати комісії та пені. Вказані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у основному договорі. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком Верховного суду, зробленого у справі 04.11.2020 у справі №308/3507/17. Договірні правовідносини, зважаючи на обставини справи, виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 08.04.2015). Суд зауважує, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналіз досліджених судом доказів не дає підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення цього договору) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, зазначену позивачем суму 2\~597,97 грн як заборгованість за пенею та комісіє суд вважає необґрунтованою, тому така стягненню з відповідачки не підлягає. Надати оцінку аргументам відповідачки суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 6\~633,09 грн, заборгованість за процентами (несплачені проценти на прострочену заборгованість) у сумі 1\~218,44 грн та штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди у сумі 15\~218,31 грн, а всього 23\~069,84 грн. У решті (стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за пенею та комісією у сумі 2\~597,97 грн) позов задоволенню не підлягає. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~583,69 грн (23\~069,84 х 100% : 25\~667,81 = 89,88%; 1\~762,00 : 100% х 89,88% = 1\~583,69). На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, статей 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: partial