Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] подав позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 539. Вказує на те, що від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя у них з відповідачкою не склалося, через несумісність характерів та різні погляди на життя і з серпня 2019 року подружнє життя між ними припинено. На примирення не згідний . Суперечок про розподіл спільно нажитого майна немає, питання про місце проживання та утримання дитини вони вирішать за взаємною згодою з відповідачкою. Таким чином просить розірвати шлюб, який носить формальний характер (а.с. 1-11). Відповідач відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Так позивач скерував вказаний вище позов до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 28.01.2021. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернівгівської області від 18 червня 2021 року цивільне провадження за вказаним позовом передано на розгляд до Кіцманського районного суду Чернівецької області (а.с.19). Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 серпня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09 вересня 2021 року (а.с.24). У підготовче судове засідання 09.09.2021 сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] 03.09.2021 скерував на адресу суду письмову заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність, через віддаленість місця проживання. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання теж не з`явилася, однак скерувала до суду 03.09.2021 заяву, в якій визнала позов про розірвання шлюбу, просила розгляд справи провести у її відсутність. Крім того просила зберегти за нею прізвище « [PERSON] ». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] , [INFO] та відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 15 грудня 2015 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, про що складено відповідний актовий запис № 539, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 грудня 2015 року (а.с.9). Від шлюбу у сторін є дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 31 травня 2017 року (а.с. 7). Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, позивач просить розірвати шлюб, а відповідач позов визнав, погодившись на розірвання шлюбу, за таких обставин шлюб слід розірвати. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Питання щодо визначення місця проживання дитини не ставлять на розгляд суду. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, з врахуванням визнання позову відповідачем, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved