Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У січні 2020 року [PERSON] звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15 листопада 2014 року він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям придбано майно. 07 березня 2018 року між відповідачем та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] набула у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Надалі, у квартирі була зареєстрована та фактично проживала дитина сторін. 19 липня 2018 року між відповідачем та її дідом - [PERSON] укладений Договір дарування, за яким відповідач передала своєму дідові у безкоштовну власність вищевказану квартиру. Перед укладенням такого договору спільний із відповідачем син знятий із реєстраційного обліку квартири. З огляду на викладені обставини, позивач вважає, що відповідач здійснила розпорядження нерухомим майном, право на користування яким мала малолітня дитина - [PERSON] . Таке відчуження квартири відповідач здійснила без надання відповідного дозволу органом опіки та піклування, що суперечить чинному законодавству та інтересам малолітнього сина. За таких обставин, вищевказаний Договір дарування квартири є таким, що грубо порушує майнові та немайнові права малолітньої дитини, а тому позивач просить визнати вказаний правочин недійсним. Заперечення відповідача. 11 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, квартира [ADDRESS] придбана дідом відповідача [PERSON] з метою його особистого подарунку своїй онуці. За згодою позивача їх спільний син був знятий з реєстрації місця проживання вказаної квартири. Для подальшого оформлення квартири на відповідача, без будь-яких заперечень та, навпаки, за згодою позивача, 19 липня 2018 року оформлено оспорюваний договір дарування. На час здійснення такого правочину, у вказаній квартирі ніхто не був зареєстрованим. Цього ж дня, оформлено другий договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував відповідачу вказану квартиру. Після укладення цих Договорів дарування, знову ж таки за згодою позивача, малолітній [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі. За таких обставин, зняття з реєстрації місця проживання спільної із позивачем дитини, укладення оспорюваного Договору дарування, реєстрація місця проживання сина у квартирі, яка є предметом оспорюваного договору, здійснювалися за згодою батька дитини, тобто позивача, у рамках чинного законодавства. Дана квартира не відчужена на користь третіх осіб, наразі перебуває у власності відповідача і малолітній [PERSON] зареєстрований у ній, тому укладення оспорюваного позивачем Договору дарування ніяким чином не зачіпає інтереси малолітньої дитини та не впливає на його немайновий і майновий стан. А посилання позивача на відсутність дозволу органу опіки та піклування при укладенні оспорюваного Договору є безпідставними, оскільки сам факт відсутності такої згоди не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року вжито заходи забезпечення позову (а.с. 141-143). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 151). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Герасименко А.О. доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив про задоволення позову. Представник відповідача - адвокат Білик П.М. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, направивши до суду письмові пояснення, де посилається на те, що на час укладення спірного правочину не було порушено права дитини, тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Обставини справи, що встановлені судом. 15 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). 02 березня 2016 року [PERSON] змінила своє ім`я на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва серії [NUMBER] про зміну імені, яке видане 02 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 10). 07 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. (а.с. 18-20). Відповідно до умов вказаного Договору [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] . Після купівлі квартири у ній зареєструвалися: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки № 1-1/19730, яка видана 11.07.2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету броварської міської ради Київської області (а.с. 21). Зі змісту копії довідки № 1-1/2140, виданої 04 лютого 2020 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центром обслуговування «прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, вбачається, що 19 липня 2018 року за згодою батька [PERSON] малолітній [PERSON] знятий із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 174). 19 липня 2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області видано довідку про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи не значяться (а.с. 173). 19 липня 2018 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурлакою Л.К. посвідчено Договір дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 988 (а.с. 22-23). Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору дарування [PERSON] передала (подарувала) безкоштовно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно із п. 4.4. чоловік Дарувальника, [PERSON] , дає свою згоду на дарування вищевказаної квартири. Також, у матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурлакою Л.К., та відповідно до змісту якої [PERSON] надав свою згоду дружині [PERSON] на дарування вищевказаної квартири [PERSON] (а.с. 169). Цього ж дня, 19 липня 2018 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурлакою Л.К. посвідчений другий Договір дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 989 (а.с. 168). Відповідно до вказаного Договору дарування [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 вересня 2019 року, право власності на вищевказану квартиру 19 липня 2018 року зареєстровано за [PERSON] (а.с. 171-172). Відповідно до копії довідки № 1-1/2139, виданої 04 лютого 2020 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, 26 липня 2018 року за згодою батька [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 175). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-17). 16 травня 2019 року [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 12). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. За змістом частин 1, 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У частині 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 224 ЦК України визначено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Як визначено цивільним законодавством, одним із видів правочину є договір дарування. Поняття про договір дарування, порядок його укладення та розірвання регулюються положеннями Глави 55 Цивільного кодексу України. Так, звертаючись із позовними вимогами позивач посилається на положення статті 177 СК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», та зазначає, що Договір дарування від 19 липня 2018 року, посвідчений приватними нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Бурлакою Л.К., та який укладений між [PERSON] та [PERSON] має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений без відповідного погодження органу опіки та піклування, є таким, що грубо порушує майнові та немайнові права малолітнього [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Стаття 71 ЦК України має переліка правочинів, які вчиняються з дозволу органу опіки та піклування. Зокрема, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. У Постанові від 29 липня 2019 року (справа 285/3663/16-ц) Верховний Суд висловив свою позицію щодо дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, на яке дитина має право. Зокрема, передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Як установлено вище, на момент укладення оспорюваного Договору дарування квартири [ADDRESS] , зняття із реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] за вказаною адресою та його реєстрація за іншою адресою відбулося за згодою батька. Також, при вчиненні такого правочину позивачем надано згоду, про що свідчить його заява, яка посвідчена нотаріусом. Згодом, після вчинення оспорюваного правочину, за згодою позивача малолітнього [PERSON] знову було зареєстровано за вищевказаною адресою. З огляду на такі обставини, з урахуванням норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також беручи до уваги висновки Верховного Суду з аналогічних питань, суд вважає, що на момент укладення оспорюваного позивачем Договору дарування права та інтереси малолітнього [PERSON] порушені не були, а сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення правочину не є підставою для визнання такого правочину недійсним, тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed