Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 35-1/666К-07 від 06 серпня 2007 року та додатковою угодою б/н від 28 серпня 2012 року в сумі 32642,09 доларів США. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір поруки є припиненим, оскільки 28 серпня 2012 року між сторонами був укладений договір поруки в новій редакції, а у вимозі про погашення боргу від 30.09.2014 року йде посилання на договір поруки № 35-1/667П-07 від 06.08.2007 року. Крім того, відповідачі заперечують проти стягнення боргу у доларах США, посилаючись на ч. 1 ст. 192 Цивільного кодексу України. Також, відповідно до ст. 217 та ч. 1 ст. 373 ЦПК України відповідачі, посилаючись на скрутне матеріальне становище, просять розстрочити виконання рішення суду на 24 місяці у разі задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35-1/666К-07, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 50000 доларів США зі сплатою 12,45% річних за користування ним з кінцевим строком повернення до 05 серпня 2021 року (а/с 5-7). Крім того, 06 серпня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки № 35-1/667П-07, за яким [PERSON] взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з [PERSON] за кредитним договором (а/с 84-85). У зв'язку з тим, що у [PERSON] виникли фінансові труднощі з погашення кредиту у подальшому між позивачем та [PERSON] були укладені додаткові угоди до кредитного договору, а саме: від 10 серпня 2009 року, 08 вересня 2009 року, 10 серпня 2010 року, 26 серпня 2010 року, 23 серпня 2011 року та 28 серпня 2012 року, якими передбачено зменшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами. У зв'язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору, також між позивачем та [PERSON] 08 вересня 2009 року, 26 серпня 2010 року, 23 серпня 2011 року та 28 серпня 2012 року були укладені додаткова угода до договору поруки та договори поруки б/н. Зокрема, 28 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 35-1/666К-07 від 06 серпня 2007 року, згідно якої сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору в новій редакції (а/с 67-81). Цього ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки б/н, за яким вона поручилася перед банком за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 35-1/666К-07 та додаткової угоди б/н від 28 серпня 2012 року до нього (а/с 99-102). Проте, відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору та додаткових угодах належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 11 лютого 2015 року утворилася заборгованість в сумі 32642,09 доларів США, з якої 3225,95 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту, 25471,51 доларів США - сума дострокового стягнення по кредиту, 3650,72 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 293,91 доларів США - заборгованість по сплаті підвищених відсотків, що підтверджується розрахунком (а/с 103-106). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Доводи представника відповідачів щодо припинення договору поруки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, 06 серпня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки № 35-1/667П-07, а у подальшому, у зв'язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору, також між позивачем та [PERSON] 08 вересня 2009 року, 26 серпня 2010 року, 23 серпня 2011 року та 28 серпня 2012 року були укладені додаткова угода до договору поруки та договори поруки б/н. 30 вересня 2014 року [PERSON] надсилалася вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, за належне виконання якого вона поручалася. Також, не заслуговують на увагу доводи представника відповідачів щодо неможливості стягнення боргу в іноземній валюті. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Національним банком України видана ВАТ «Банк Універсальний» банківська ліцензія № 92 на здійснення банківських операцій та Дозвіл № 92-1 на право здійснення валютних операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме на операції з валютними цінностями в частині залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на здійснення валютних операцій, в тому числі видавати кредити в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у тій валюті, в якій було видано кредит, оскільки на цьому наполягає позивач, і вказане передбачено чинним законодавством, зокрема ст. 533 Цивільного кодексу України. Також, суд не погоджується з доводами відповідачів щодо розстрочення виконання рішення суду, оскільки на стадії постановлення рішення судом відсутні для цього підстави, а відповідно до ст. 373 ЦПК України вказане питання може вирішуватися на стадії виконання судового рішення, оскільки саме стягувач має право на пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved