Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Стислий виклад позицій заявників: Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу укладеного між сторонами 6 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області про що зроблено актовий запис №70, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що спільне життя у сторін не склалось, збереження сім'ї не можливе. Від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, згідно якого між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. Враховуючи наведене, просили дану заяву задовольнити. Заяви, клопотання заявників: Заявник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності через неможливість прибути у судове засідання, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Заявник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути у судове засідання, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Процесуальні дії у справі: Відповідно до ухвали судді від 26 січня 2018 року в цивільній справі за спільною заявою [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу призначено судове засідання, розгляд справи постановлено проводити в порядку окремого провадження. В судове засідання для розгляду справи по суті заявники не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази: Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24 травня 2007 року та серії [NUMBER] від 19 липня 2013 року. 23 січня 2018 року між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, згідно якого між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, який посвідчено нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №54. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам заявників, порушує їх особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що заявники не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування: Встановлені судом сімейні правовідносини регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Висновки суду: Згідно з нормами наведеного законодавства заявники мають право на звернення до суду з заявою про розірвання шлюбу, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, заявники наполягають на розлученні та мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, то суд приходить до висновку, про задоволення заяви.

Outcome: approved