Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Публіч-ного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено час-тково. З відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час за-тримки розрахунку при звільненні у розмірі 1497 гривень 60 копійок. Не погодившись з рішенням суду, позивач [PERSON] подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Доне-цької області від 22 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задоволь-нити його позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, [PERSON] зазначив, що його 17.06.2015 року було звільнено з банку. Заробітну плату за фактично відпра-цьований в банку час він отримав 08.09.2015 року, тобто через 59 робочих днів. Суд не правильно стягнув заборгованість за 12 робочих днів. Тому просить рі-шення суду скасувати та винести нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Просив скасувати рішення суду за доводами апеляційної скарги. Належним чином повідомлений представник відповідача у судове засідан-ня не з'явився. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з на-ступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2015 року позивача було прийнято на роботу до Приватбанку. Де він працював до 17.06.2015 року. 17.06.2015 року позивача було звільнено за власним бажанням по його заяві, яку він написав 12.06.2015 року. На момент звільнення, заробітну плату за фактично відпрацьований час по-зивач не отримав, а отримав лише 08.09.2015 року, коли відповідач зарахував по-зивачу гроші на картковий рахунок. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє за-конність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апе-ляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив с того, що необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за 12 робочих днів, з моменту його звільнення, тобто з 17.06.2015 року по момент зарахування відповідачем за-робітної плати на депонент, тобто до 03.07.2015 року, але така думка є помилко-вою. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним ор-ган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільне-ним працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні праців-никові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затри-мки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати пе-ред позивачем згідно ст.117 КЗпП України. Судом першої інстанції встановлено, що в день звільнення, тобто 17.06.2015 року позивач не працював. Таким чином, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач, 21.07.2015 року письмово звернувся до відповідача з листом-вимогою про розрахунок з ним (а.с.11), в яком зазначив картковий рахунок для перерахування заробітної плати. Вказану заяву банк отримав 27.07.2015 року (відповідно до письмових запе-речень на а.с.56). Заробітну плату позивачу було перераховано 08.09.2015 року (а.с.67). Таким чином, виходячи з вимог законодавства, з відповідача на користь по-зивача необхідно стягнуто середній заробіток за час затримки за період часу з 28.07.2015 року по 08.09.2015 року, що становить 29 робочих днів. Відповідно до абзацу 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 199 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має наве-сти в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначені сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є від-повідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про зазначає в резолю-тивній частині рішення. Розраховуючи середньоденну заробітну плату позивача судом враховані по-ложення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Поста-новою КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями). Позивач фактично відпрацював 4 робочих дня, за яки відповідач відповідно до довідки з ПФУ (а.с.17) нарахував йому 499 гривень 54 копійки. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 124 гривні 88 копійок (499, 54 / 4). Сума яка підлягає стягненню 3621 гривню 52 копійки (124 гривні 88 копі-йок х на 29 робочих днів), без урахування податків та інших обов'язкових платежів. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь дер-жавного бюджету України треба стягнути судовий збір у розміні 606 гривень 32 копійки (1378 х 0, 4 х 110%).

Outcome: partial