Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 15.10.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати недісним заповіт складений [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] , посвідчений Шестеринською сільською радою Лисянського району Черкаської області 15 травня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 4 та скасувати державну реєстрацію даного заповіту. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] [INFO] , яка проживала в с. Шевченкове Звенигородського району разом з дочкою [PERSON] . Після смерті сестри позивач звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, однак 10 червня 2020 року державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною постановою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зі змісту вказаної постанови їй стало відомо, що до нотаріальної контори звернувся гр. [PERSON] , та надав заповіт який нібито було складено за життя її сестрою. Відповідно до змісту вказаного заповіту все майно нібито було завішано саме йому, [PERSON] . Також зі змісту вказаної постанови позивачу стало відомо, що вказаний заповіт нібито був посвідчений Шестеринською сільською радою Лисянського району Черкаської області. І це при тому, що сестра, [PERSON] , була постійною жителькою с.Шевченкове Звенигородського району. Вона ніколи не проживала ні на території Шестеринської сільської ради ні на території Лисянського району. Після смерті сестри, в неї залишилась дочка, [PERSON] . [PERSON] не є родичем позивача та померлої. За життя він майже не спілкувався з померлою. В даний час [PERSON] фактично заволодів всим майном померлої [PERSON] залишивши її дочку [PERSON] без засобів існування. За станом здоров`я дочка [PERSON] потребує сторонньої допомоги. За життя позивач з сестрою тісно спілкувалися. Вона ніколи не повідомляла її про намір скласти заповіт. [PERSON] померла раптово. Будь-якими тяжкими хворобами вона не хворіла. На її думку вказаний заповіт є недійсним у зв`язку з тим, іцо при його складанні було відсутнє волевиявлення заповідача. Вважає, що вказаний заповіт не підписувався [PERSON] Відповідач відзив до суду на позов не надав, зустрічного позову не пред`являв. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.12.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.01.2021 року витребувано оригінали документів у СТОВ «Агрофірма Корсунь» та Звенигородської державної нотаріальної контори. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.02.2021 року витребувано оригінали документів, які знаходяться у Звенигородському районному суді Черкаської області. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.04.2021 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Шпильовий Є.С. подав заяву про визнання позову. Представник третьої особи Звенигородської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився. Просять розгляд справи проводити без участі представника третьої особи. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.9). Позивач [PERSON] була сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.8,10,11). Згідно заповіту складеного 15.05.2019 року [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено в.о. старостою с. Шестеринці Лисянського району Черкаської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.06.2020 року Державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.12). Згідно висновку експерта від 02.03.2021 року №СЕ-19/124-21/1961-ПЧ підпис від імені [PERSON] у заповіті від 15.05.2019 року посвідченого Шестеринською сільською радою Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №4, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.74-76). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до статті 1257 ЦК Україниза позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо. Установивши, що за життя [PERSON] не підписувала оскаржуваний заповіт, що підтверджено відповідним висновком експерта та визнано відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення останньої на заповідання належного їй майна відповідачу та наявності у справі достатніх підстав для визнання заповіту недійсним.. Вимоги про скасування державної реєстрації оскаржуваного заповіту задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У пункті 6 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі передбачено, що державна реєстрація заповітів, змін до них та скасування заповітів, спадкових договорів, змін до них та їх розірвання здійснюється шляхом внесення до Спадкового реєстру відомостей щодо: документа, який змінює або скасовує заповіт; З огляду на те, що суд прийшов до висновку про визнання недійсним заповіту, на підставі судового рішення відповідні відомості підлягатимуть внесенню до Спадкового реєстру, тому додаткового виключення таких відомостей судовим рішенням не вимагається. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Що стосується витрат за надання правничої допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, стороною документально не доведено, що позивачем понесено витрати на правову допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved