Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки та виселення з жилого будинку. В позовній заяві представник позивача вказала, що 24 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ODKDGК01420006, за умовами якого позивач надав відповідачеві грошовий кредит в сумі 11500 грн. 00 коп. строком до 24 січня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік. З метою забезпечення вказаного кредитного договору 24 січня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку належний їй житловий будинок в [ADDRESS]. Взяті на себе зобов'язання позивач виконав, надавши відповідачеві кредит в обумовленій сумі, відповідач же ухиляється від виконання свого обов'язку, зокрема не повертає кредит в порядку та строки, передбачені договором, та не сплачує кошти за його використання, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 05 лютого 2009 року склав 9993,89 дол. США. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань просила звернути стягнення на належний відповідачеві будинок та виселити відповідача з цього будинку (а.с.1-4). Рішенням Кодимського районного суду від 01 березня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки та виселення з жилого будинку було задоволено в повному обсязі. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS], вартістю 50500 грн., що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості в сумі 76952,95 грн за кредитним договором № ODKDGК01420006 від 24 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»в особі філії - «Южне головне регіональне управління»ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселено [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку в секторі у справах громадянства,імміграції та реєстрації фізичних осіб Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області.(а.с.77-78). Заявник звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Кодимського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки та виселення з жилого будинку. Ухвалою Кодимського районного суду від 24 жовтня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Кодимського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки та виселення з жилого будинку було задоволено та заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року скасоване, а справу було призначено до судового розгляду. У зв'язку з цим, під час нового розгляду суд вирішує позов ПАТ КБ «Приватбанк» у частині вимог про виселення відповідача [PERSON] з будинку, розташованого в [ADDRESS], та зняття осіб з реєстрації. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про повне підтримання своїх позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнає. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів/правочинів. Судом встановлено, що 24 січня 2007 року між КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ODKDGК01420006, за умовами якого позивач надав відповідачеві грошовий кредит в сумі 11500 грн. 00 коп. строком до 24 січня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік. З метою забезпечення вказаного кредитного договору 24 січня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку належний їй житловий будинок в [ADDRESS]. Судом встановлено, що взятих на себе зобов'язань відповідач [PERSON] належним чином не виконувала, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 05 лютого 2009 року склав 9993,89 дол. США. Відповідно до ч.6 ст.3, ст.12 та ч.1 ст.33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3 ст.33 Закону «Про іпотеку»). Згідно зі ст.39 та ч.1-2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР, а також з врахуванням роз'яснень, що надав Пленум Верховного Суду України в п.43 постанови №5 від 30березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Правовий аналіз цих норм права вказує на те, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, розглядаючи справи такої категорії, в Ухвалах від 20 листопада 2013 року, винесених у справах №6-40771св13 та №6-28728св13), вказав, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, мешканці, які проживають в цьому будинку, підлягають виселенню. При цьому, визначальним є дотримання порядку їх виселення, зокрема, необхідність обов'язкового повідомлення цих осіб про добровільність виселення протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги чи в інший строк, встановлений сторонами. Як убачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, будь-які письмові докази отримання відповідачем повідомлення про необхідність добровільного виселення зі спірного будинку впродовж 30 днів з дня отримання такого повідомлення відсутні. Таким чином, недотримання порядку, встановленого ст.39 та ч.1-2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК, є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідача зі спірного житлового будинку, на який звернуто стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed