Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2013 року позов задоволено. З даним рішенням не погодилася відповідачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що позивачка не надала доказів в підтвердження обставин, які вказані в її позові. Також апелянт вважає, що суд при ухваленні рішення порушив вимоги процесуального і матеріального закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та позивачки, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а окупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову уму. Згідно з п. 3 частини 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім равочинів, передбачених частиною 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені [законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Виходячи з положень ст. 181 ЦК України контейнер є рухомим майном, а відносно рухомого майна, яким є торгівельний контейнер, законодавчими актами України не передбачений спеціальний порядок набуття громадянами права власності. Розпискою наданою [PERSON], підтверджується факт продажу [PERSON] 29.12.2010 року контейнеру на центральному ринку м. Сніжне. В розписці [PERSON], вказано, що вона 29.12.2010 року придбала на обох з [PERSON]. контейнер [NUMBER] за 45000 гривень, який розташований на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Град Віктор і Я» на центральному ринку м. Сніжне за адресою вул. Сіверса, 49а. Постановою Сніжнянського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 24 вересня 2012 року відмовлено у порушені кримінальної справи відносно [PERSON] [PERSON] без погодження з [PERSON] у липні 2012 року продала відповідачу [PERSON] контейнер [NUMBER], розташований на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Град Віктор і Я» на центральному ринку м. Сніжне за адресою вул. Сіверса, 49а. Згідно зі статтею 11 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачка в своєму позові посилається на те, що вона разом з відповідачкою [PERSON] придбала вказаний контейнер у [PERSON] і прицьому просить визнати дійсним даний договір купівлі-продажу контейнера. Статтею 309 ч.1 п.4 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є обгрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог матеріального закону. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд першої інстанції правильно встановив, що розпискою [PERSON] та листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Град Віктор і Я» від 18.10.2012 р. № 35 підтверджується факт придбання [PERSON] контейнера [NUMBER] у грудні 2010 року у [PERSON], даний факт ніким не оспорюється, а тому висновок суду про необхідність визнання вказаного правочину дійсним є помилковим. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed