Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 17 вересня 2014 року позивач змінив предмет позову, надавши заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 152). В позові зазначив, що відповідно до договору кредиту № ZPS0GL0000000002 від 31.07.2008 року [PERSON] отримала кредит в сумі 42856,59 доларів США. Згідно з умовами договору кредиту позичальник зобов'язалася до 1 серпня 2028 року повернути отриману суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами відповідно до графіку погашення кредиту. Оскільки позичальник виконувала свої зобов'язання за кредитним договором неналежним чином, станом на 23 травня 2014 року у неї утворилася заборгованість в сумі 69223,14 доларів США, яка еквівалентна 810602 грн. 96 коп., з яких 41102, 91 доларів США складає заборгованість за кредитом, 17524,71 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом. Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань становить 4721,09 доларів США, фіксована частина штрафу обчислюється сумою в 31,29 доларів США, процентна складова штрафу становить 3294,85 доларів США. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, просить про стягнення з неї зазначеної суми, а також судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, пояснивши, що через систематичне невиконання позичальником зобов'язань за договором кредитування банк просить про дострокове повернення частини кредити, а також процентів за користування кредитними коштами. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень суду пояснив, що фінансовою установою не надано доказів про отримання кредитних коштів його довірителем, не надано і доказів наявності заборгованості, оскільки відсутній її розрахунок. Крім того, екземпляр договору, наданий позичальнику, не містить підпису представника банку, а це означає, що він є нікчемним, оскільки сторонами не дотримана письмова форма договору. В силу положень кредитного договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами, і оскільки він не підписаний кредитором, він є неукладеним. Договір містить істотний дисбаланс прав сторін, оскільки його предметом є іноземна валюта, чий курс з моменту отримання кредиту значно зріс. Крім того, зазначений договір є несправедливим, так як за умови зростання курсу іноземної валюти всі ризики знецінення валюти національної несе позичальник. Зростання курсу долару США по відношенню до гривні зумовлює щомісячне зростання заборгованості за кредитом та відсотками, що також є несправедливим. Позичальник має право на достовірну і доступну інформацію стосовно умов договору, наявних ризиків знецінення національної валюти, проте така інформацію позивачу перед укладенням договору не була надана, а банківська установа всупереч вимог законодавства про захист прав споживачів не попередила позичальника про кредитні ризики. Зазначене свідчить про недійсність правочину як такого, що вчинений під впливом обману. Крім того, позивач набув статусу публічного акціонерного товариства 29 липня 2009 року, ліцензію ж Національного Банку України на здійснення операцій з валютними цінностями отримав лише 5 жовтня 2011 року, а це означає, що всупереч вимог законодавства про ліцензування певних видів господарської діяльності фінансова установа незаконно здійснювала операції з іноземною валютою, і також свідчить про недійсність договору між сторонами. Більш того, Законом України від 22.09.2011 року внесено зміни у статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони надання споживачам кредитних послуг на території України кредитів в іноземній валюті. Не відповідає договір вимогам закону ще й тому, що всупереч положень статті 524 ЦК України зобов'язання виражене в іноземній валюті. Договір підписаний керівником відділення банку, який не має повноважень скріплювати своїм підписом такі договори. Крім перелічених підстав для ухвалення рішення на користь відповідача, представник зазначає, що розмір процентної ставки за договором є необґрунтованим. Представник відповідача також посилається відсутність обґрунтування в договорі необхідності здійснення позичальником платежів за договором страхування. У зв'язку з наведеними порушеннями законодавства при видачі кредиту з боку фінансової установи просить про залишення позову без задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладений договір кредиту № ZPS0GL000000002, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 42856, 59 доларів США і зобов'язалася до 1 серпня 2028 року повернути отриману суму кредиту та проценти у розмірі 17,52 % за користування кредитними коштами відповідно до графіку погашення кредиту (а. с. 13-16, 178-180). Зазначена сума складається з 42000 доларів США, які надаються позичальнику для набуття житла, 630 доларів США як разової винагороди за надання фінансового інструменту, 116, 95 доларів США як сплата за страхування нерухомого майна протягом одного року дії кредитного договору, 109,64 доларів США як внесок за особисте страхування протягом одного року дії кредитного договору (а. с. 177). Станом на 23 травня 2014 року у позичальника утворилася заборгованість в сумі 721007 грн. 65 коп., що еквівалентна 61571,96 доларів США, з яких 481315 грн. 07 коп., еквівалентні 41102, 91 доларів США, складає заборгованість за кредитом, 205214 грн. 35 коп., еквівалентних 17524,71 доларів США, - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом. Фіксована частина штрафу обчислюється сумою в 250 грн., процентна складова штрафу становить 34338 грн. 97 коп., еквівалентні 2932,44 доларів США. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір і додаток № 1 до нього (а. с. 13-16, 127 т. 1), графік погашення заборгованості (а. с. 178-180 т. 1), розрахунок заборгованості (а. с. 144-149 т. 1), заява відповідача на видачу готівки (а. с. 17 т. 1) вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу про надання позики, а в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Це правило закону узгоджується з роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором, в тому числі вимога про дострокове стягнення заборгованості, належить виключно позивачеві. Виходячи з наведеного, право фінансової установи на звернення з відповідною вимогою до спливу дії кредитного договору ґрунтується на законі, оскільки судом встановлено порушення позичальником зобов'язань із своєчасного погашення кредиту; зміст цього права кредитодавця спростовує твердження представника відповідача про необґрунтованість вимоги повернення усього кредиту за умови, що строк його дії простирається до 1 серпня 2028 року. В силу частин першої і третьої ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виражене у гривнях, про стягнення суми, еквівалентної певній сумі у гривні, просить позивач, тому, обчислюючи розмір заборгованості, який належить присудити позивачеві, суд виходить з еквіваленту складових цієї заборгованості у гривні за курсом Національного Банку України станом на час звернення до суду із заявою про зміну предмету позову, а саме: на 17 вересня 2014 року. Обчислена таким чином заборгованість за неповерненим кредитом становить 481315 грн. 07 коп. (41102,91 доларів США х 11,71 грн. за один долар США), заборгованість по процентам становить 205214 грн. 35 коп. (17524,71 доларів США х 11,71 грн. за один долар США), загальна сума заборгованості за кредитом обчислюється 686829 грн. 42 коп. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення неустойки у вигляді пені, яка передбачена п. 7.4 кредитного договору, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача цього виду відповідальності за порушення зобов'язань, враховуючи суперечливі відомості про розмір цього виду заборгованості в графіку заборгованості, на який посилається позивач і в якому зазначено, що пеня становить 7269,38 доларів США (а. с. 149 т. 1, зворотний бік), і в заяві про зміну предмету позову (а. с. 152), в якій є відомості, що пеня становить 4721,09 доларів США. Так як суду не надано доказів щодо розміру цієї складової заборгованості, суд з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства, як вже зазначено, не знаходить підстав для вирішення цієї вимоги на користь позивача. Крім того, дійшовши зазначеного висновку, суд,

Outcome: partial