Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.09.1985 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що з початку спільного життя між ними не склалося нормальних сімейних відносин, які повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, любові і взаєморозумінні. Між сторонами виникали непорозуміння та суперечки через несумісність їх характерів, поглядів на життя, відповідач зловживає алкогольними напоями. В звязку з цим на протязі останніх 15 років сторони спільно не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 21.06.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів (а.с.16, 19). Відповідач не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 28.09.1985 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Мишинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №21 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, впродовж пятнадцяти років проживають окремо та не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер та подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище «Атаманюк», оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112,113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved