Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 11141 гривень 66 копійок та судові витрати у розмірі 1 378 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.01.2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с 51). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], згідно з даними адресно - довідкової картотеки Демидівського районного сектору управління державної міграційної служби у Рівненській області, зареєстрований за місцем проживання за адресою [INFO] (а.с.40). Відповідач [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи 29.07.2016 року не зявився, на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому у відмітці про отримання зазначено, що відповідач [PERSON] отримав поштове відправлення особисто за зареєстрованим місцем проживання (а. с. 46,47). Про причини неявки в суд відповідач [PERSON] не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач на судовий розгляд справи не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Так, судом встановлено, що 24 січня 2011 року [PERSON] була заповнена та особисто підписана письмова анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с 7).У вказаній письмовій анкеті заяві вказано про те, що особа, яка її заповнила та підписала, згідна з тим, що ця заява, разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг. Відповідачем [PERSON] не надано будь яких доказів, які б викликали сумнів з приводу достовірності даного письмового доказу. Дії сторін при укладенні договору про надання банківських послуг (письмова анкета заява [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку»), відповідають нормам ст. 634 Цивільного кодексу України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Досліджуючи письмовий розрахунок заборгованості станом на 31.03.2016 рік за договором №б/н від 24 січня 2011 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] встановлено, що після підписання [PERSON] письмової анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», йому було видано кредитну картку універсальна (а.с.5,6,7). Дослідженні письмові докази (письмовий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24 січня 2011 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], станом на 31.03.2016 рік) підтверджують фактичні обставини щодо виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем щодо видачі йому кредиту(а.с.5,6,7). Суд вважає, що дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни кредитного ліміту відповідачу [PERSON] обумовлені договірними зобовязаннями між ними, так як згідно до пунктів 2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які є додатком до укладеного між банком та відповідачем кредитного договору та визначають умови, на яких ПАТ КБ «Приватбанк» надає клієнтам банківські послуги, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.24). Згідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які разом із письмовою анкетою заявою [PERSON] від 24.01.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с 7), а також тарифами, становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії (а.с.26). У п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам вказано, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову (а.с.27). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженні в судовому засіданні письмові докази по справі ( довідка АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, банківська ліцензія № 22 від 5 жовтня 2011 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статут публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк») свідчать про цивільну правоздатність позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та про право надання ним банківських послуг (а.с.34-36). Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитном договором б/н від 24 січня 2011 року, який був укладений між ним та ПАТ КБ» Приватбанк» у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанку» наявну заборгованість [PERSON] за кредитним договором, включаючи нараховані суми по кредиту, процентам, пені, комісії та штрафам. Крім того, у відповідності до п.2.ч.1 ст.214 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив, що договірні зобовязання між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] існують та не припинилися на момент розгляду цивільної справи, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав відсутні. Так, у відповідності до пункту 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що укладений між позивачем та відповідачем договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується та той самий строк (а.с. 19). Суду не були надані докази, які б підтверджували дії сторін на припинення договору. У відповідності до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази , які підтверджують сплату позивачем судового збору ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved