Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Чугуївського міського суду Харківської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням останнім зобовязань за договором № б/н від 28 серпня 2008 року у розмірі 36119,45 грн., а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н 28.08.2008 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 9800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.05.2014 р. має заборгованість перед банком в розмірі 36119,45 грн. В ході розгляду справи відповідач [PERSON], подав зустрічну позовну заяву відповідно до якої просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 28.08.2008 р., та припинити зобовязання сторін за вказаним кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі. Відповідач до зали судових засідань також не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Кредитного договору № б/н від 28.08.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 9800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір. Однак у порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.05.2014 року має заборгованість в сумі: 36119,45 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 9800,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 10128,29 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 13995,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1696,16 грн. (процентна складова). Відповідач, не визнаючи подану позовну заяву, посилаючись на те, що вказаний вище договір він особисто з банком не укладав, звернувся до суду з клопотанням щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 02.03.2015 р. у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку вищевказаної судово-почеркознавчої експертизи № 2738 наданої експертом ХНДІ судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON], підписи від імені [PERSON] в заяві 1507110200113388879 від 28.08.2008, розташовані у розділі «5. Банківські послуги», в графі «Клієнт», в рядках «Підпис», - виконані [PERSON] (а.с. 168-173). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Проведеною судовою-почеркознавчою експертизою підтверджено, що заява на отримання кредиту № 1507110200113388879 від 28.08.2008 підписана саме [PERSON] В звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки його обґрунтування спростовуються матеріалами вищезазначеної судово-почеркознавчої експертизи. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Ст. 625 ЦК України регламентує, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі. В відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вкладеного та

Outcome: approved