Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У липні 2021 року позивач акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 30 вересня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» було укладено договір факторингу, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» відступило акціонерному товариству «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та фізичними особами. Відповідно до договору та чинного законодавства, покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00027191 від 22.01.2019 року, що було укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та [PERSON] , на користь АТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 22.01.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та [PERSON] уклали договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00027191. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 67201,00 гри. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього -графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 67201,00 грн., У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 30.04.2021 року, має прострочену заборгованість 119704,12 грн., а саме: за кредитом - 58819,29 грн.; по відсотках - 0,77 грн.; по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152,00 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку. Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання, стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 119704,12 гривень та судові витрати (а.с. 1-3). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 липня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Орєхову О.І. (а.с. 36). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а. с. 42). До суду 06 серпня 2021 року надійшла інформація відділу адресно-довідкової роботи ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації 17.03.2021 року - [ADDRESS] (а.с. 42). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ЦМУ ДМС в Харківській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а. с. 43). До суду 18 жовтня 2021 року надійшла інформація відділу адресно-довідкової роботи ЦМУ ДМС в Харківській області, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованою не значиться (а.с. 44). Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 10 ст. 187 ЦПК України). Ухвалою судді від 20 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 46-47). В судове засідання представник АТ «Альфа-Банк» Зелена Наталія Юріївна, яка діє на підставі довіреності від 19.04.2021 року № 001537/21 не з`явилась, через електронну пошту надіслала до суду клопотання, зареєстроване 19.11.2021 року за вх. № 54193, в якому просила проводити розгляд справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк» та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Також, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача Ременюк Тетяни Олександрівни, яка діє на підставі довіреності від 23.11.2020 року № 014114/20, про розгляд справи у відсутність представника позивача та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 4). Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 19.11.2021 року о 11 год. 30 хв. не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідачу [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та додатків до неї, було направлено поштою рекомендованим повідомленням про вручення поштового направлення на останню відому адреса проживання, а саме: [ADDRESS] . Однак, на адресу суду не повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130, с. 1 ст. 131 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У разі відсутності адресата (будь - кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 виклав наступну правову позицію. Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дат відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. А тому, відповідач [PERSON] повідомлялась про виклик до суду на інформаційному веб-сайті судової влади України, на 11 годину 30 хвилин 19 листопада 2021 року за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Турчанінова 7 у справі про стягнення заборгованості, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення (а.с. 49). Отже, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом було все зроблено для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи, а тому суд приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Однак, відповідач в судове засідання в призначений час судом не з`явилась, заяв та клопотань з боку останньої на адресу суду не надходило, як і не надходив відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлена відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини встановленні судом Встановлено, що 22 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00027191. Також, відповідачем [PERSON] була підписана заява-згода про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Сімпл Мані» (а.с. 9). ТОВ «Сімпл Мані» свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 67201,00 грн. Відповідно до умов договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00027191 від 22 січня 2019 року, відповідач зобов`язувалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту (а.с. 7-8). Вищевказаний договір та додаток до нього, був підписаний сторонами, також, в додатку № 1 - графіком погашення кредиту зазначено наступне: «Підтверджую, що я ознайомлений, розумію та згоден із цим графіком платежів, один примірник графіка платежів отримав». 30 вересня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» було укладено договір факторингу, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» відступило акціонерному товариству «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та фізичними особами (а.с. 21-22). Відповідно до договору та чинного законодавства, покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SМ-00027191 від 22.01.2019 року, що було укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та [PERSON] , на користь АТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк». У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 30.04.2021 року, має прострочену заборгованість 119704,12 грн., а саме: за кредитом - 58819,29 грн.; по відсотках - 0,77 грн.; по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152,00 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку. Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитом не виконала, станом на 30 квітня 2021 рокуу останньоївиникла заборгованість в сумі 119704,12 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 58819,29 грн.; заборгованості по відсоткам - 0,77 грн.; заборгованості по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (а. с. 14). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 58820 гривень 06 гривень (заборгованість за кредитом та заборгованість по відсоткам). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка в розмірі 5152,00 гривень. Так, з наявного в матеріалах справи договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 22 січня 2019 року, пункт 7.4 передбачає, що за порушення позичальником строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених договором, позичальник сплачує кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу, розмір якого становить 2576,00 грн., за кожний випадок прострочення. Сума штрафу нараховується у розмірі 3% від загальної суми наданого кредиту. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, підписуючи зазначений кредитний договір, відповідач погодилась у усіма його умовами. Відповідач в судове засідання не заявилася, відзиву на позов не надала, як і не надала жодного доказу та обґрунтування стосовно вимог позивача та суми нарахованої заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 55732,06 грн., то такі вимоги не підлягають задоволенню, Так, наявний в матеріалах справи договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 22 січня 2019 року не містить умов щодо сплати комісії з боку позикодавця. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В розрахунку доданого до матеріалів справи (а.с. 14) позивач зазначив, що комісія складає за обслуговування кредиту, де сума щомісячної комісії становить 3426,06 гривень, загальна сума боргу становить 55732,06 гривень. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги банку про сплату спірної комісії не відповідають вимогам справедливості. Верховний суд в постанові від 27.12.2018 р. № 695/3474/17 зазначив, що відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, на думку ВС, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Далі ВС зазначив, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). ВС дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, коректно застосовано норми закону, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. Окрім цього, ВС зазначав, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень Закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою. Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Тому, враховуючи позиції викладені Верховним Судом, вимога позивача в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 55732,06 гривень є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 58819 грн. 29 коп., заборгованість по відсоткам в розмірі 0,77 грн. та заборгованість зі сплати неустойки в розмірі 5152,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером від 23.06.2021 року (а.с. 6). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 53,44% (63972,06 грн. х 100 : 119704,12 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 1213,08 грн. (2270 х 53,44 :100). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial