Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року вищезазначений позов [PERSON] задоволено частково. Визнано будинок [ADDRESS] та зареєстрований на [PERSON], спільною сумісною власністю за особами, шлюб між якими розірвано - [PERSON] та [PERSON] Поділено будинок [ADDRESS], що є об'єктом спільної сумісної власності осіб, шлюб між якими розірвано, визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку житлового будинку [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 7/8 часток житлового будинку [ADDRESS]. З вказаним рішенням не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив те, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що вартість належного йому жилого будинку істотно збільшилась в період його проживання з позивачкою. [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. [PERSON] у судове засіданні апеляційної інстанції не з'явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 26 лютого 1993 року по 18 грудня 2007 року знаходились в зареєстрованому шлюбі ( а.с.3). 13 січня 2003 року відповідачу [PERSON] було подаровано його батьком [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.5) Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний жилий будинок під час шлюбу сторін істотно збільшився у своїй вартості, тому визнав будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись на можна. Згідно ч1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дана стаття передбачає перетворення за певних умов правового режиму майна, яке належало одному з подружжя, із об'єкта права особистої власності у об'єкт права спільної сумісної власності. За змістом зазначеної норми особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув та помилково вважав, що після облаштування системою опалення спірного будинку відбулося істотне збільшення його вартості. При цьому суд першої інстанції не врахував те, що позивачкою не було доведено вартість затрат на встановлення системи опалення, те, що ці затрати є вагомими, а вартість спірного будинку після облаштування опаленням істотно збільшилась за час шлюбу. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності доказів такої суттєвої ознаки як істотність збільшення вартості будинку, відсутні і підстави для визнання такого майна спільною сумісною власністю сторін. У зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed