Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є співвласником частини підвального приміщення в будинку №24 по вул.Чорновола в м.Коломиї Івано-Франківської області на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.04.2010 року. Згідно з цим рішенням позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають у власності приміщення площею 2,5 кв.м., яке їм виділено реально, а також у їхньому спільному користуванні перебуває приміщення площею 22,4 кв.м. Однак, вказаним судовим рішенням не визначено ідеальної частки вказаних осіб та ідеальної частки інших співвласників, крім частки відповідачки [PERSON]-М. З., яка після придбання нею у [PERSON] 31/100 частин цього обєкту має у власності 90,4 кв.м. вказаного приміщення, що становить 62/100. Позивач також зазначає, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом [PERSON]-М. З. про припинення права на частку позивача у вказаному приміщенні. З витягу про державну реєстрацію прав позивачу стало відомо про державну реєстрацію права власності [PERSON]-М. З. на вищевказану площу, що складає 62/100 частин спірного приміщення. Вказане, на думку, позивача, суперечить Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженій наказом Міністерства ЖКГ України 18.06.2007 року №55, оскільки підрахунок ідеальної частки цієї відповідачки проведено неправильно. Зокрема, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що загальна площа підвального приміщення становить 187,6 кв.м., а тому 90,4 кв.м. становить 48/100 (90,4/187,6х100), а не 62/100 частин даного приміщення. Отже, ідеальна частка даного обєкта [PERSON]-М. З., на думку позивача, неправомірно збільшена на 14/100 частин, і при такій реєстрації порушено співвідношення «площа-частка», що не відповідає одиниці, і така реєстрація неможлива відповідно до вказаної Інструкції, яка передбачає, що право кожного співвласника у спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається у простих правильних дробах. При цьому, вказані у правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Однак, при додаванні належних відповідачці 62/100 частин спірного приміщення та часток інших співвласників сума цих часток перевищує одиницю та становить 1,14. Така невідповідність площ підвальних приміщень підтверджується довідкою ОКП «Коломийське МБТІ» №59243. Позивач вважає, що вказаною реєстрацією права відповідачки на зазначену частку порушено його право як іншого співвласника спірного приміщення на належну реєстрацію права власності його частки, належне визначення часток кожного співвласника та часток спільного користування, адже неправильне визначення частки одного співвласника тягне за собою неправильне визначення часток усіх співвласників. Тому позивач просить скасувати реєстрацію права власності відповідачки на підвальні приміщення в будинку №24 по вул.Чорновола в м.Коломиї Івано-Франківської області як незаконну. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, та пояснили, що при зверненні відповідачки до ОПК «Коломийське МБТІ» їй листом від 22.07.2011 року відмовлено у здійсненні реєстрації її права власності на визначену вищевказаним судовим рішенням від 26.04.2010 року частку у спірному підвальному приміщенні, оскільки ця частка не відповідає матеріалам технічної інвентаризації, та вказано, що сума часток всіх співвласників повинна становити одиницю. Однак, в подальшому з не зрозумілих причин позиція вказаного ОКП змінилася на протилежну, і 18.04.2012 року дане підприємство, суперечачи саме собі, зареєструвало вказане право відповідачки. Сторона позивача також просить врахувати, що вказана відповідачка та [PERSON] зверталися до Коломийського міськрайонного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про збільшення виділеної їм частки. Однак, вказане додаткове рішення про таке збільшення скасоване рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року. Крім того, позивач зазначив, що він після постановлення вищевказаного рішення суду від 26.04.2010 року не звертався до органу реєстрації про здійснення реєстрації його (позивача) права на виділену йому даним рішенням частку підвального приміщення. Це пояснюється тим, що існував вищевказаний лист ОКП «Коломийське МБТІ» про відмову відповідачці у реєстрації її права на частку у вказаному приміщенні. Також його зверненню перешкоджали сімейні обставини та поінформованість про те, що судове рішення не можна змінити на чиюсь користь. Однак, незважаючи на відсутність підтверджень про те, яким саме чином оспорюваною реєстрацією порушується право позивача, він предявив даний позов, оскільки побоюється, що існування вказаної реєстрації може створити труднощі в належній реєстрації права власності на його частку та частки інших співвласників спірного приміщення. Тому позивач та його представник просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачки [PERSON]-М.З. - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вищевказаним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.04.2010 року, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій визначено частки кожного зі співвласників вказаного підвального приміщення. Відповідачці [PERSON]-М.З. вищевказаним листом ОКП «Коломийське МБТІ» розяснювалось неможливість реєстрації права власності на виділену їй частку та окремо права на її частку у частині приміщення, залишеній у спільному користуванні всіх співвласників. Однак, в подальшому вказаним ОКП зареєстроване лише право власності цієї відповідачки на частку, виділену їй вказаним судовим рішенням від 26.04.2010 року. Адвокат [PERSON] також пояснила, що позивачем обрано невірний спосіб захисту його права, адже він сам ствердив, що навіть не звертався до органу реєстрації з приводу реєстрації свого права власності на виділену йому частку в зазначеному приміщенні, в звязку з чим відсутні відомості, що позивачу відмовлено в такій реєстрації. Тому незрозумілим є сам факт предявлення даного позову. Крім того, зазначеним судовим рішенням від 26.04.2010 року, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про розміри часток всіх співвласників вказаного приміщення на підставі відповідного висновку судової будівельно-технічної експертизи. Тому при розгляді даного позову [PERSON] суд першої інстанції не може заново перевіряти правильність визначення зазначених часток. На підставі наведеного представник відповідачки в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача - ОКП «Коломийське МБТІ» Яремин О,М. позовні вимоги також не визнав та пояснив, що вказане підприємство до 01.01.2013 року здійснювало реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Вказаний позивачем лист від 22.07.2011 року, надісланий відповідачці [PERSON]-М.З., не був відмовою у реєстрації її права на частку вказаного підвального приміщення, а носив рекомендаційний та розяснювальний характер. Представник вказаного ОКП неодноразово звернув увагу, що згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення і не потребують доказування. Однак, позивач всупереч цій нормі намагається при розгляді даного позову оспорити обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням від 26.04.2010 року, яке набрало законної сили, а саме щодо правильності визначення розмірів часток співвласників підвального приміщення, що є недопустимим. [PERSON] також вважає, що ОКП «Коломийське МБТІ» здійснило реєстрацію права власності відповідачки на виконання вказаного судового рішення, і така реєстрація проведена з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому представник вказаного ОКП в задоволенні позову також просить відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися і не заявили відповідно до положень ст.36 ЦПК України про свою участь в розгляді даної справи. Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Вищезазначеним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.04.2010 року (справа 2-5/2010 р.), яке набрало законної сили 17.09.2010 року, [PERSON]-М.З. та [PERSON] виділено в натурі частину підвальних приміщень, що по вул. Чорновола, 24 в м.Коломиї, площею 90, 4 кв.м., що становить 62/100 частини загального розміру даного приміщення відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19.04.2008 року. Даним судовим рішенням також виділено [PERSON] та іншим співвласникам частину підвального приміщення площею 2,5 кв.м. Частину підвального приміщення, загальна площа якої становить 22,4 кв.м., що складає 15/100, залишено у спільному користуванні всіх співвласників будинку. З урахуванням пояснень судового експерта судом встановлено, що загальна площа підвального приміщення, яке підлягало поділу, становить 145, 4 кв.м. (а.с.10-15). Судом встановлено, що листом №59243а від 22.07.2011 року ОКП «Коломийське МБТІ» повідомляло відповідачку про те, що зареєструвати її право власності на вищевказану частину підвального приміщення немає можливості в зв'язку з тим, що у зазначеному рішенні суду від 26.04.2010 року власникам вказані дві частки нерухомого майна - окремо частку основної частини підвальних приміщень та окремо - приміщень спільного користування, а також те, що площі підвальних приміщень не відповідають матеріалам технічної інвентаризації. У вказаному листі зазначено, що відповідно до п.3.8 абз.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.07.2010 року №1692/5, зареєстрованого в цьому Міністерстві 30.07.2010 року за № 582/17877, реєстратору БТІ забороняється самостійно вносити зміни до відомостей про заявлені права (а.с.9). У витягу про державну реєстрацію прав, виданому 18.04.2012 року ОКП «Коломийське МБТІ» №33870041, вказано, що на підставі вказаного рішення суду від 26.04.2010 року за [PERSON] та за [PERSON]-М.З. того дня (18.04.2012 року) зареєстровано право власності кожної з них на 31/100 частину зазначеного нежилого (підвального) приміщення, форма власності приватна спільна часткова (а.с.16). Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON], яка в зазначеному витязі вказана як реєстратор, пояснила, що при першому зверненні до неї відповідачка бажала зареєструвати як своє право власності на виділену їй частку, так і її право на частку, що входить в частину підвального приміщення, яка залишена в спільному користуванні його співвласників. Тому й [PERSON] як реєстратор вищеназваним листом від 22.07.2011 року розяснила відповідачці, що зареєструвати таким чином її права на вказані частки неможливо. Вказівка у цьому листі на те, що площі підвальних приміщень, на які відповідачкою заявлені права, не відповідають матеріалам технічної інвентаризації, зумовлена тим, що така невідповідність була лише в 1/100 частині. Однак, в подальшому відповідачка звернулася про реєстрацію лише частки вказаного приміщення , виділеної їй у власність. В звязку з цим, а також з незначною невідповідністю зазначеним матеріалам, 18.04.2012 року і було здійснено реєстрацію права власності відповідачки на 31/100 частину даного приміщення. [PERSON] також зазначила, що загальна площа всього підвального приміщення рахувалася як 145, 4 кв.м., а не 187, 6 кв.м, оскільки . частина приміщення площею 42, 2 кв. м. викуплена [PERSON], про що вказано у вищезгаданому судовому рішенні від 26.04.2010 року. Право на цю частину зареєстроване як на одиницю та видано окреме свідоцтво про право власності на неї. Отже, виділена [PERSON] та [PERSON]-Д.З. частина приміщення площею 90,4 кв.м і складає 62/100 частин від загальної площі 145, 4 кв.м. Судом встановлено, що згідно з договором дарування, посвідченим 31.07.2013 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1151, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7412878, виданим того дня вказаним нотаріусом, [PERSON] подарувала належну їй 31/100 частину спірного нежитлового приміщення [PERSON]-М.З. (а.с.22-26). Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства ЖКГ України 18.06.2007 року №55, право кожного співвласника у спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається у простих правильних дробах, при цьому вказані у правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Ч.1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. Згідно з Додатком 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в цьому Міністерстві 30.07.2010 року за № 582, до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності, на час здійснення оспорюваної реєстрації належали рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Згідно з ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, ні позивачем, ні його представником вказаних вимог закону не виконано. Зокрема, позивачем не доведено в чому саме полягає незаконність оспорюваної ним реєстрації і яким чином вона порушує права позивача як співвласника зазначеного підвального приміщення. Припущення позивача про те, що існування оспорюваної реєстрації права власності відповідачки на виділену їй частку може порушити в майбутньому права позивача та інших співвласників, суд вважає надуманими та нічим не підтвердженими, адже позивач в судових засіданнях чітко ствердив і визнав, що він навіть не звертався до органу реєстрації про здійснення реєстрації його права як співвласника. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з звязку з їх безпідставністю. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 182, 331 ЦК України, Додатком 1 до п.2.1 вищевказаного Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно та,

Outcome: dismissed