Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Сафір Федір Олегович, діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», у серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.11.2008 року в сумі 72907,46 грн. З позову виходить, що 10.11.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 6200 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї, станом на 30.06.2017 року, виникла заборгованість у розмірі 72907,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6029,28 грн, заборгованості по процентах в сумі 60068,30 грн, заборгованості по пені та комісії в сумі 3100 грн, штрафу (фіксований) в сумі 250 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 3459,88 грн. /а.с.4, 5/ У судове засідання представник позивача не з'явився, оскільки подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, з проханням задовольнити позовні вимоги та надано додаткові письмові пояснення, які зводяться до того, що укладання договору між банком та [PERSON] здійснювалось за принципом укладання договору приєднання у відповідності до вимог ст.634 ЦК України. Підписанням заяви [PERSON] приєдналась до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку і на підтвердження факту укладання кредитного договору та наявності невиконаних кредитних зобов'язань банком надані: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта [PERSON], виписка по рахунку, фото клієнта з продуктом. Крім того до суду надана копія анкети-заяви від 10.11.2008 року в якій [PERSON] висловила згоду на укладання договору та виявила бажання оформити на своє ім'я кредитку «Універсальна 30» та особистим підписом засвідчила, що: «Я згоден з тим, що ця заява, разом з Пам'яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які були мені надані для ознайомлення в письмовому вигляді… Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послу, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено «довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30», яка власноруч підписана [PERSON] та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 % (36 % на рік). Тобто, при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що [PERSON] було встановлено кредитний ліміт і вона користувалася грошима отримуючи їх через банкомат, а отже і отримала кредитну картку «Універсальна». Крім того, [PERSON] до певного часу виконувала свої зобов'язання за кредитом, погашала заборгованість і знову користувалась кредитними коштами, а отже знала про умови кредитування і визнала свої зобов'язання за договором. Останнє погашення заборгованості перед банком [PERSON] було здійснене 06.12.2014 року, а банк звернувся до суду 23.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Так як [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, то просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з'явилась, згідно наданих письмових заперечень на позовні вимоги не визнала, просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки надані банком: копія анкети позичальника, розрахунок заборгованості, Умови та правила надання банківських послуг та виписка не можуть підтверджувати факту існування боргу, а по кредитній картці, яка вказана в анкеті позичальника вона жодних грошових коштів не знімала і дану карту навіть не активувала. У 2012 році вона отримала кредитну карту з іншим номером, яка ніякого відношення до даної анкети не має і ніякого додаткового договору про приєднання даної карти до першочергової заяви від 10.11.2008 року з нею не укладали. Крім того в анкеті позичальника навіть не зазначено строків виконання зобов'язання, а тому просила застосувати строки позовної давності. Представник відповідача, у судове засідання призначене на 27.12.2017 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позові вимоги визнав частково зазначивши, що розрахунок відсотків за користування кредитом не відповідає діючим нормам ЦК України, у зв'язку з чим надав власний розрахунок, при цьому позовні вимоги визнав на загальну суму 24307,28 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6029,28 грн, відсотках в сумі 13578 грн, пені в сумі 3100 грн, в межах строку позовної давності та 1600 грн судового збору. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 10.11.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. Пунктом 6.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта отримувати виписки про стан картрахунку і про проведених операціях по картрахунку. До того ж клієнт зобов'язаний при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання даного договору та погасити заборгованість яка утворилась перед банком, в тому числі і заборгованість, яка утворилась на протязі 30 днів з моменту повернення карт, виданий держателю та довіреним особам (пункт 6.4 Умов). Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (п.8.6 Умов). Згідно п.9.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку ні одна з сторін не проінформувала другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такій же строк. У п.3.1.1, п.3.1.3 та п.5.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти указаний на лицьовій стороні карти (місяць, рік) і карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. Строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по розрахунковим картам з встановленим мінімальним обов'язковим плете жом наведений у пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. /а.с.8-15/ Отже, підписання вказаного договору підтверджується анкетою-заявою [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач була ознайомлена і погодилась. Про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» [PERSON] також була ознайомлена 10.11.2008 року засвідчивши свою обізнаність і згоду з умовами особистим підписом в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». /а.с.9/ Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» між Банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н від 10.11.2008 р., за яким 10.11.2008 було надано кредитну картку [NUMBER], терміном дії якої до січня 2010 р. та 19.06.2012 було надано кредитну картку [NUMBER], терміном дії якої до травня 2016 р. /а.с.104/ Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 30.06.2017 року, становить 72907,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6029,28 грн, заборгованості по процентах в сумі 60068,30 грн, заборгованості по комісії в сумі 3100 грн, штрафи в сумі 3709,88 грн. При цьому видно, що останньою датою погашення заборгованості по договору є 06 грудня 2014 року в сумі 300 грн. /а.с.6-7/ Відповідно до витребуваної судом виписки по картковому рахунку [PERSON] (картка №4149….7736) за період з 01.01.99 р. по 07.11.17 р., також саме 06 грудня 2014 року є останньою датою самостійного погашення заборгованості по договору у сумі 300 грн. шляхом поповнення карти готівкою у відділені банку. При цьому з виписки об'єктивно вбачається, що за просрочку по кредиту на суму більше 100 грн нараховувалась саме пеня, а не комісія як зазначено в розрахунку заборгованості наданому банком. /а.с.95-100/ З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно правових позицій, висловлених ВСУ у справах №6-95цс14 від 17.09.2014, № 6-127цс14 від 22.10.2014, за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Як вже вказувалось судом вище, строк дії кредитної картки [NUMBER], яку використовувала [PERSON], був встановлений до 31 травня 2016 року. Виходячи з цього, суд вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом 28 серпня 2017 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентах за користування кредитом позивачем не пропущений, а позиція відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Як вбачається з розрахунку заборгованості по відсотках, наданого стороною відповідача, сума заборгованості, за період з 02.08.2012 по день пред'явлення позову до суду, має становити 13578 грн. Однак, суд до даного розрахунку ставиться критично і не може прийняти його до уваги як достовірний доказ, оскільки даний розрахунок не був виконаний експертом або ж спеціалістом у галузі банківського права. Натомість, [PERSON], укладаючи договір про надання коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між нею та банком договір, з умовами якого вона ознайомлений, про що свідчить її підпис у заяві позичальника. /а.с.8/ Положеннями п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 35 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Позивач, змінюючи розмір відсотків за кредитом, умови договору виконав та [PERSON] про це проінформував, що підтверджується випискою по картрахунку. Також, в наданій анкеті-заяві [PERSON] зобов'язалась виконувати вимоги Умов та знайомитись з їх змінами на сайті банку. Даних про те, що відповідач звернулася до банку з заявою про незгоду зі змінами Правил та/або Тарифів і погасила наявну заборгованість, матеріали справи не містять. З квітня 2014 року банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, який розміщений на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, згідно з яким у разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у сумі 6029,28 та відсотки, які за наданим розрахунком складають 60068,30 грн і нараховані на поточну заборгованість за кредитом з 02.08.2012 року і на прострочену заборгованість з 31 березня 2014 року. Стосовно визначення розміру штрафів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, то суд виходить з наступного. Відповідно до умов заяви підписаної [PERSON] 10.11.2008 року, при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 3304,88 грн - штраф (процентна складова), виходячи з наступного розрахунку: (6029,28 грн - заборгованість за кредитом + 60068,30 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом = 66097,58 грн. х 5 % = 3304,88 грн.) Вимоги заявленого позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3100 грн заборгованості за пенею та комісією на думку суду задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003 цс15, обов'язковість якої регламентована приписами статті 3607 ЦПК України. Як зазначає Верховний Суд України у вказаній правовій позиції, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому слід також зазначити, що згідно довідки про послуги кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» нарахування комісії за кредитне обслуговування по даному типу карт не передбачено. Приймаючи до уваги вищенаведене, вимоги заявленого позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1600 грн, який є мінімальною ставкою судового збору і підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial