Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 80 646 грн 18 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98 144 грн 16 коп та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 01 листопада 2014 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду завідувача господарства в Товариство з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс». 31 жовтня 2017 року його звільнено згідно з ст. 38 КЗпП України у зв`язку зі зміною місця проживання. На день звільнення ТзОВ «Патронат-Плюс» наявна заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 80 646 грн 18 коп. Виходячи із заробітної плати за вересень-жовтень 2017 року середньоденна заробітна плата становить 299,22 грн/день. На день пред`явлення позову до суду позивач перебуває у вимушеному прогулі 328 днів, з 01.11.2017 по 24.09.2018. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача середню заробітну плату в сумі 98 144 грн 16 коп. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.34), в обґрунтування якого покликаючись на те, що викладені у позові твердження не відповідають дійсності, оскільки всю належну заробітну плату та інші виплати за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів за період з вересня 2014 року по жовтень 2017 року, а всього: 75 931,15 грн працівник ТОВ «Патронат-Плюс» Корнило І.В. отримав в повному обсязі, про що свідчать відомості на виплату готівки в журналах «облік готівкових операцій» за 2015, 2016 і 2017 роки. Оскільки розрахунок при звільненні було проведено 03.11.2017 [PERSON] отримано 7 392,70 грн, тому відсутні правові підстави для застосування ст. 117 КЗпП України і нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суду не представлено доказів, а відтак і не підтверджено понесення позивачем судових витрат на правову допомогу у сумі 5 000,00 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.47-48), в обґрунтування якого покликаючись на те, що мотиви відзиву є надуманими. При вирішення питання звільнення його з роботи відповідач мав керуватися вимогами статей 40, 42 КЗпП України. У зв`язку з негативними стосунками з керівником ритуальної служби, його б мали звільнити за порушення трудової дисципліни, а не у зв`язку із скороченням штатів. Позивач та його представник у судове засідання 11.06.2020 не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, подав відзив на позовну заяву. Заяви та клопотання учасників справи. Представником позивача подано: клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.129-132); заяву про забезпечення доказів (а.с.145-147); клопотання та заяву про відкладення розгляду справи (а.с.154, 216, 229); заяву про розгляд заяви про забезпечення доказів за відсутності представника відповідача і задоволення цієї заяви, а також про відкладення розгляду справи (а.с.180); заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та постановлення рішення про задоволення позову у межах та сумах пред`явлених позовних вимог (а.с.248). Представником відповідача подано: клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.25-26, 148, 202-204); клопотання про долучення до матеріалів справи відзиву та доказів (а.с.32); заперечення проти клопотання (а.с.137). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.10.2018 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с.16-17). Ухвалами судового засідання від 10.06.2019, 25.07.2019, 07.02.2020, 19.03.2020, 07.05.2020 відкладено розгляд справи (а.с.155, 162). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/3782/18 сторін (а.с.167, 168, 169, 174-175, 176-177/, 178-179, 197, 198, 214, 215, 222, 223, 224, 235). Ухвалою суду від 27.09.2019 витребувано у відповідача докази (а.с.181-182). Ухвалою суду від 11.06.2020 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.252). З`ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ «Патронат-Плюс» на посаду завідувача господарством 01.11.2014 та звільнений із займаної посади 31.10.2017, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно з довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №2455 від 01.08.2017 [PERSON] враховуються такі суми заробітної плати: з липня по грудень 2014 року - 8 629,80 грн, з січня по грудень 2015 року - 21 240,14 грн, січня по грудень 2016 року - 28 571,62 грн, січня по липень 2017 року - 22 204,62 грн (а.с.9). Відповідно до довідки ТОВ «Патронат-Плюс» №2267 від 24.10.2017 [PERSON] працював у товаристві з 04.07.2014 на посаді завідувача господарства та його дохід з 01.11.2016 по 31.10.2017 склав 43 610,21 грн (а.с.10). Як вбачається з відомостей на виплату готівки з листопада 2014 по жовтень 2017 року включно, які свідчать про виплату заробітної плати у ТОВ «Патронат-Плюс» (у готівковій формі), навпроти графи, в якій зазначені табельний номер - [NUMBER] , ПІП - [PERSON] ( [NUMBER] ) та сума - наявний підпис особи (а.с.37-125). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з твердженням позивача про наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України та Кодексу законів про працю України. Так, стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Також, суд враховую норми статей 12 та 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд не погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі не обґрунтованими, оскільки не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які б, у своїй сукупності, були достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач у період з 01.11.2014 по 31.10.2017 працював у ТОВ «Патронат-Плюс» на посаді завідувача господарством. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина 3 ст. 12 та частина 1 ст. 81 ЦПК України). З системного аналізу статей 12 та 81 ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. Виняток з цього правила передбачено нормою частини 7 ст. 81 ЦПК України, якою допускається витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів. Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються судом на підставі будь-яких даних (доказів), які, в свою чергу встановлюються певними засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд зауважує, що сторони у цій справі не були обмежені у праві подання доказів, в тому числі у поданні відповідних клопотань про витребування доказів чи забезпечення доказів у разі, якщо щодо самостійного їх подання у сторін виникли труднощі, а також клопотань про призначення відповідних експертиз. Сторона позивача скористалася цим правом, подавши заяву про забезпечення доказів (а.с.145-147) з тією метою, щоб в подальшому провести судову почеркознавчу експертизу і суд в межах, передбачених ЦПК України, сприяв стороні позивача у цьому, задовольнивши вказану заяву та постановивши 27.09.2019 ухвалу судового засідання про витребування у відповідача зазначених у заяві документів (доказів) (а.с.181). Копію ухвали від 27.09.2019 скеровано відповідачу 01.10.2019 (а.с.185), однак на час постановлення цього рішення вона залишилась не виконаною відповідачем з невідомих суду причин. Водночас, представник позивача подав до суду заяву від 10.06.2020 (а.с.248), зі змісту якої вбачалось наполягання на розгляді справи та задоволенні позовних вимог на підставі наявних у справі доказах. Суд зауважує, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу. По суті, викладені стороною позивача аргументи ґрунтуються на його суб`єктивному баченні ситуації, а не на об`єктивних, фактичних даних, відтак, є нічим іншим як припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Водночас, в матеріалах справи наявні відомості на виплату готівки ТОВ «Патронат-Плюс», які як докази відповідають критеріям належності та допустимості і повністю спростовують обставини, на які покликається сторона позивача, оскільки свідчать про виплату [PERSON] грошових коштів за період роботи у ТОВ «Патронат-Плюс». Доказів, які б спростовували вказані обставини та породжували обґрунтовані сумніви у тому, що наявний у цих відомостях підпис не належить [PERSON] і те, що він не отримував заробітну плату, суду не надано та судом не здобуто. Інших доказів та клопотань зі сторони позивача суду не надано. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що позов задоволенню не підлягає. На підставі статей 47, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України та

Outcome: dismissed