Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №K2ХRR320110391 від 14 березня 2012 року в розмірі 15813,62 грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 5788,20 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3,52 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1052,24 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 7740,44 грн.; штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина); 729,22 грн. (процентна складова), а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Логінов М.А. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 14 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №K2ХRR320110391, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 7516,17 грн., на строк 24 місяці, з 14.03.2012 року по 13.03.2014 року включно, на наступні цілі: придбання товару згідно переліку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,12% річних, щомісячний платіж складає 313,57 грн., з 30.01.2013 року у сумі 463,89 грн., період сплати з «25» по «29» число кожного місяця. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає суму 150,32 грн. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту складає 607,02 грн. (а.с. 4) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли відносини на підставі Кредитного договору №K2ХRR320110391 від 14 березня 2012 року, який укладено між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], який складається з Заяви позичальника за №K2ХRR320110391, та Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору. При зверненні до суду, позивачем долучено до позовної заяви копію Умов та правил надання банківських послуг, затверджені ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, де пунктом 2.4.2.2.7. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеній в повідомленні Банку, передбаченому п.п. 2.4.2.3.2, 2.4.2.3.3 Правил. У п.2.4.5.5. вказаних Умов та правил, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більше ніж на 90 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Разом з тим, виходячи зі змісту долученої до справи копії вищезазначених Умов не убачається за можливе встановити дату прийняття цих Умов та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати даний локальний нормативний акт, що унеможливлює з'ясувати чи діяли Умови та правила надання банківських послуг у цій редакції на момент укладання кредитного Договору, та відсутністю даних про те, з якими саме Умовами був ознайомлений [PERSON] Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків з користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5788,20 грн. та процентам за користування кредитом в розмірі 3,52 грн., тому в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, при визначені розміру заборгованості суд бере за основу розрахунок боргу долучений позивачем до позовної заяви, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом надати докази на спростування визначеного позивачем розміру заборгованості та підтвердження факту належного виконання зобов'язань по кредитному договору, строк дії якого закінчився. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині вимог про стягнення пені, комісії та штрафів, що безпосередньо передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджені ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, виходячи з наступного. Так, Умови та правила надання банківських послуг встановлюють розміри винагороди за послуги банку, відповідно до типу картки, таким чином Умови та правила надання банківських послуг не є належним доказом узгодження сторонами обсягу відповідальності позичальника за порушення умов Кредитного договору. В межах даного спору, позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено той факт, що долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг дійсно є складовою частиною укладеного 14 березня 2012 року між сторонами Кредитного договору, враховуючи, що останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії, та не містять підпису позичальника [PERSON], як і відсутні достовірні дані про те, що позичальник [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Зважаючи на те, що відповідальність позичальника за порушення грошового зобов'язання в частині нарахування комісії, пені та штрафів визначена безпосередньо вищезазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] комісії за користування кредитом - 1052,24 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 7740,44 грн.; штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина); 729,22 грн. (процентна складова). З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором №K2ХRR320110391 від 14 березня 2012 року на загальну суму 5791,72 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд, виходячи з розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору який сплачено позивачем за подання позову до суду в сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial