Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 січня 2021 року Позивачем було помилково зараховані кошти у розмірі 17000,00 грн. на рахунок [NUMBER] , відкритий в Філія-Сумське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» м. Суми, який належить Відповідачу. Перерахунок грошових коштів на рахунок Відповідача було здійснено помилково, Позивачем не було належним чином перевірено реквізити отримувача грошових коштів, при цьому, між Позивачем та Відповідачем відсутні будь-які договірні відносини на предмет постачання товарів/послуг. Позивач перед Відповідачем не має будь-яких грошових зобов`язань, Позивач та Відповідач не знайомі та ніколи не бачили один одного. Суму в розмірі 17000,00 грн. перераховано помилково та без будь-яких правових підстав. Доказом помилкового перерахування грошових коштів є Квитанція № ПН1961297 на суму 17000,00 грн. Доказів того, що грошові кошти перераховувались Позивачем з метою укладення в майбутньому будь-яких договорів (пожертви) - відсутні та, за їх відсутності, - не можуть бути надані. На адресу Відповідача було направлено адвокатський запит за вих. № 13-08/2021ф від 06.07.2021, з метою з`ясування наявності та/або відсутності будь-яких договірних відносин на предмет постачання товарів/послуг між Позивачем та Відповідачем. Відповідачем не надано будь- якої відповіді на адвокатський запит. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] отримав грошові кошти без будь-яких правових підстав. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Процесуальні дії у справі. 18.08.2021 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 25.08.2021 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 21.10.2021 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкладено підготовче засідання та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 14.12.2021 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 січня 2021 року [PERSON] було помилково зараховані кошти у розмірі 17000,00 грн. на рахунок [NUMBER] , відкритий в Філія-Сумське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» м. Суми, який належить [PERSON] , що підтверджується квитанцією № ПН1961297 від 14.01.2021. На адресу Відповідача було направлено адвокатський запит за вих. № 13-08/2021ф від 06.07.2021, з метою з`ясування наявності та/або відсутності будь-яких договірних відносин на предмет постачання товарів/послуг між Позивачем та Відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами, а призначення переказу взагалі не дає можливості ідентифікувати мету проведеної банківських операцій. Доказів стосовно правомірності набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 17000,00 грн. були набуті відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Зважаючи на те, що відповідач безпідставно набуті кошти не повернув, доказів протилежного суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі та грошові кошти набуті відповідачем підлягають поверненню. Судові витрати. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Згідно умов Договору № 08/2021 ф про надання правової допомоги від 06.07.2021 року Адвокату Голубу В.А., як представнику Позивача, надані повноваження на підписання та подання будь-яких заяв, клопотань та інших процесуальних документів без будь-яких обмежень. На підставі Договору № 08/2021ф про надання правової допомоги від 06.07.2021 року, між Адвокатом Голубом В.А. та [PERSON] була підписана додаткова угода щодо надання правової допомоги. На виконання вказаного Договору та Додаткової угоди, [PERSON] сплачено Адвокату Голубу В.А. грошові кошти в розмірі 3 500,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням зазначених вище вимог процесуального закону, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи 3500 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту частини 2 цієї статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved