Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2021 року в цивільній справі № 161/1140/20 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було задоволено у повному обсязі: за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку загальноюплощею 112 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 30264575) та на на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0, 0209 га, кадастровий номер 0722881800:03:001:5861; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2245 грн. 86 коп. судового збору; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки RENAULT MEGANE SCENIC, номерний знак [NUMBER] , 2005 р.в. та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. за проведення експертизи та 840 грн. судового збору. 15.02.2021 року [PERSON] було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в обгрунтування якої остання зазначила, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2021 року в цивільній справі № 161/1140/20 не було вирішено наступні питання щодо: стягнення з [PERSON] на її користь 65333,00 грн. компенсації за 1/2 належної їй частки автомобіля, марки RENAULT MEGANE SCENIC, номерний знак [NUMBER] , 2005 р.в.; визнання за нею права власності на 1/2 частку транспортного засобу (автомобіля), марки FORD SIERRA, номерний знак [NUMBER] , 1989 р.в. та стягнення з [PERSON] компенсації за 1/2 належної їй частки вказаного транспортного засобу; стягнення з [PERSON] на її користь витрати на виготовлення висновку № 0008 від 01.03.2020 в розмірі 1250,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12150,00 грн. Вказала, що дані вимоги були заявлені під час розгляду справи та на їх обгрунтування надавалися відповідні докази. На підставі наведеного просить ухвалити відповідне додаткове рішення в цивільній справі № 161/1140/20. До початку судового засідання від представника [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої він просить розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наданих сторонами доказів у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (про ухвалення додаткового рішення), суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 22.11.2003 року по 11.11.2019 року. Крім того, підстави для відступлення від від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності при поділі майна між ними відсутні. Як вбачається із відповіді ТСЦ 0741 РСЦ МВС у Волинській області № 31/3/1-16ад від 20.02.2020 року, за [PERSON] з 10.09.2008 року та станом на 20.02.2020 року зареєстрований транспортний засіб FORD SIERRA, номерний знак [NUMBER] , 1989 р.в. Із наведеного слідує, що вищевказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу та після фактичного його розірвання продовжував перебувати у власності [PERSON] . Отже, суд вважає обгрунтованими вимоги [PERSON] про визнання за нею 1/2 частку транспортного засобу (автомобіля), марки FORD SIERRA, номерний знак [NUMBER] , 1989 р.в. У своїй постанові від 23.01.2019 року у справі № 319/90/17, Верховний суд прийшов до висновку, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У даному випадку [PERSON] просить компенсувати вартість 1/2 частки спірних транспортних засобів RENAULT MEGANE SCENIC, номерний знак [NUMBER] , 2005 р.в., право власності на 1/2 якого було визнано за нею, та FORD SIERRA, номерний знак [NUMBER] , 1989 р.в. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу вищевказані автомобілі продовжували перебувати у власності [PERSON] . Доказів іншого суду надано не було. Як вбачається із висновку № 0007 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля RENAULT MEGANE SCENIC від 12.02.2020 року, ринкова вартість такого транспортного засобу становить 130666 грн. Згідно висновку № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля FORD SIERRA від 01.03.2020 року, ринкова вартість такого транспортного засобу (26530 грн.) з урахуванням газобалонного обладнання (1351 грн.) становить 27881 грн. Однак, в ході розгляду справи [PERSON] та її представником не було надано жодних доказів того, що спірний транспортний засіб FORD SIERRA обладнаний газобалонним обладнанням. Таким чином, оскільки вищевказані транспортні засоби є річчю неподільною, з урахуванням того, що такі після розірвання шлюбу залишалися у власності [PERSON] суд вважає, що з останнього на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію вартості вказаного майна в розмірі 79273,5 грн., тобто 65333 грн. компенсації за 1/2 належної їй частки автомобіля марки RENAULT MEGANE SCENIC та 13265 грн. компенсації за 1/2 належної їй частки автомобіля, марки FORD SIERRA. Крім того судом також встановлено, що [PERSON] при виготовленні висновку № 0008 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля FORD SIERRA від 01.03.2020 року було сплачено 1250 грн., а тому, такі витрати також слід відшкодувати їй за рахунок останнього. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] понесені нею витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 12150 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги № 08/01-20 від 27.01.2020 року, квитанцію до прибуткового ордера № 60 від 09.09.2020, розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу та відповідну квитанцію до прибуткового касового ордера № 8 від 27.01.2020 року. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів відповідача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, у сумі 12150 грн. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 161/1140/20 підлягає до часткового задоволення. На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial