Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» пред'явило позов до [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0548/82/0016667 від 28.05.2012 року в розмірі 60627 гривень 18 копійок, яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань. Представник позивача заявив про розгляд справи без його участі, зазначивши про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не сповістив. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0548/82/0016667 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 43000 гривень 84 копійок строком до 28 травня 2018 року, зі сплатою 34,4 % річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 1.3. Кредитного договору шляхом переказу всієї суми кредиту на поточний рахунок [PERSON] Всупереч договірним зобов'язанням, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого перед банком виникла заборгованість в розмірі 60627 гривень 18 копійок, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості складеним станом на 28 травня 2014 року. На час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед кредитною установою. Постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, за правилами ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, у зв'язку з тим, що право позивача є порушеним, воно підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача повної суми заборгованості. Враховуючи проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права юридичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Outcome: approved