Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 14 липня 2011 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 8000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 30,0% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, тому, станом на 08 серпня 2016 року за нею існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 911,82 гривень. Сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6984,52 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 2971,45 гривень, заборгованості за пенею за прострочене зобовязання в розмірі 6379,10 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1200,00 гривень а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 876,75 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 911,82 гривень, та судовий збір по справі в сумі 1378,00 гривень. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення відповідно до яких, вважає, що позовні вимоги суперечать нормам законодавства та не підлягають задоволенню з наступних підстав. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з вимогою до суду про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18 911,82 грн. за кредитним договором, яка складається з наступного: 6 984.52 грн. - заборгованість за кредитом; 2 971,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 379,10 грн. - нараховано пені за прострочення зобовязання; 1200,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100.0 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 876,75 грн. - штраф (процентна складова). Щодо обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог позивача на виконання вимог ч.4 п.1 ст.229 ЦПК України, вважає, що розмір боргу зі стягнення кредитної заборгованості неправомірно та необґрунтовано нарахований з огляду на наступне: По-перше, позивач звертається до суду із вимогою стягнення процентів від штрафу у розмірі 876,75 грн. Вищевказана вимога не відповідає нормам п.2 ст.550 ЦК України, де зазначається, що проценти на неустойку, різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК України) не нараховуються. По-друге, штраф та пеня, є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагається притягнути її. Крім того, позивач двічі звертається до суду із вимогою стягнути пеню: за прострочення зобов'язання та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., що прямо суперечить ст.61 Конституції України, до речі, Верховний Суд України у своїй Постанові по справі № 6-47цс12 від 31.10.12 р. чітко визначив дану позицію. По-третє, неправомірним є стягнення пені у розмірі 1150,00 грн. Позивач, звертаючись до суду із вимогою про стягнення пені зазначив лише їх розмір. У відповідності до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Позивачем не було надано жодних розрахунків пені та розмірів ставок НБУ, що діяли у період, за який сплачується пеня. У відповідності до «Судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», затвердженої суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України «розрахунок пені є обовязком позивача (ст. 10 ЦПК)». Крім того у відповідності до п.1.1.5.25 умов та правил надання банківських послуг, розмір пені вказаний 0,1 процента від суми заборгованості, та не вище подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Тоді як позивачем здійснено розрахунок у розмірі значно більшому від загальної суми кредитної заборгованості. У постанові від 06.11.2013 року Верховний Суд України зазначив: «правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо». Для розрахунку розміру пені, що стягується, сумою несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, від якого обчислюватиметься пеня, визначена прострочена чергова виплата (і проценти на неї). На думку відповідача розмір пені повинен становити 234,24 грн., за період часу з 06.10.2015 року по 08.08.2016 року. У судове засідання 21 лютого 2017 року відповідач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнала частково, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6984,52 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 2971,45 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 154,56 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно, відповідач по справі [PERSON] отримала кредит, відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14 липня 2011 року, в розмірі 8000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до ч.1 ст.509\~\~ЦК\~\~України\~\~зобов'язанням\~\~є правовідношення,\~\~в якому одна сторона\~\~(боржник)\~\~зобов'язана\~\~вчинити на користь\~\~другої\~\~сторони (кредитора) певну\~\~дію (передати майно,\~\~виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші\~\~тощо) або\~\~утриматися від\~\~певної дії,\~\~а кредитор\~\~має право\~\~вимагати\~\~від боржника виконання\~\~його\~\~обов'язку. Згідно\~\~ч.2 ст.639\~\~ЦК\~\~України якщо сторони домовилися укласти договір\~\~ у певній формі,\~\~він\~\~вважається\~\~укладеним з моменту надання\~\~йому цієї форми,\~\~навіть якщо\~\~законом\~\~ця форма\~\~для даного\~\~виду\~\~договору\~\~не вимагається. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором\~\~приєднання\~\~є договір,\~\~умови якого\~\~ встановлені\~\~однією\~\~із сторін\~\~у формулярах або інших\~\~стандартних\~\~формах,\~\~який може\~\~бути укладений лише шляхом\~\~приєднання\~\~другої сторони до запропонованого\~\~договору в цілому. Друга сторона\~\~не\~\~може\~\~запропонувати\~\~свої умови договору. Відповідач, підписавши 14 липня 2011 року анкету-заяву про\~\~приєднання\~\~до\~\~Умов та Правил\~\~надання\~\~банківських\~\~послуг\~\~у ПриватБанку, була повідомлена про\~\~зміст цих умов\~\~та Правил\~\~та про\~\~розміщення\~\~їх тексту на\~\~офіційному сайті ПАТ КБ\~\~«ПриватБанк», про що\~\~зазначено у самій анкеті -заяві. Відповідно\~\~ч.1 ст.60\~\~ЦПК\~\~України кожна сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини на\~\~які вона\~\~посилається\~\~як на підставу своїх вимог\~\~і заперечень. Судом\~\~не\~\~встановлено, що надані\~\~до\~\~позову\~\~Умови та Правила\~\~надання банківських послуг\~\~ відрізняються\~\~від\~\~змісту відповідних\~\~Умов та Правил,\~\~розміщених на\~\~офіційному сайті\~\~ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції,\~\~яка була чинною на\~\~момент підписання\~\~анкети-заяви. Відповідно до ст.\~\~526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~\~цього Кодексу,\~\~інших актів\~\~цивільного\~\~законодавства, а за відсутності\~\~таких умов та вимог -\~\~відповідно до звичаїв\~\~ділового\~\~обороту або інших вимог,\~\~що\~\~звичайно\~\~ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, припинила вносити щомісячні платежі з січня\~\~2016 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. За статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач [PERSON] користувалась кредитними коштами, що вбачається з розгорнутого розрахунку заборгованості, однак не в повному обсязі і не своєчасно сплачувала кредит, а тому станом на 08 серпня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 18 911,82 грн., яка складається з наступного: 6984,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2971,45 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6379,10 грн. заборгованість за пенею; 1200,00 грн. заборгованість по пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму 100,00 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 876,75 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи те, що у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд приходить до висновку про її стягнення з відповідача. Вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6984,52 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2971,45 грн., та 6379,10 грн. заборгованості по пені за прострочене зобовязання, а всього 16 335,07 грн. Між тим, у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів слід відмовити з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Оскільки даним рішенням стягується пеня за прострочене зобовязання, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог за подання до суду позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 18 911,82 грн. у розмірі 1190 грн. 25 коп. (16335,07 : 18 911,82 х 1378,00). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Outcome: partial