Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача: Ліквідатор фізичної особи підприємця [PERSON] [PERSON] керуючий [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки з приватної спільної часткової власності. У своєму позові позивач просить суд виділити з майна, що є у спільній частковій власності в рівних частинах по ? частці у [PERSON] та [PERSON] в квартирі, яка розташована в житловому будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, кв.№ 22 в натурі частку, а саме визнати за [PERSON] право власності на кімнату загальною площею 16,5 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., ванну площею 2,1 кв.м. та частину коридору площею 2,5 кв.м. Всього визнати за [PERSON] право на однокімнатну квартиру загальною площею 22,1 кв.м., яка складається з кімнати загальною площею 16,5 кв.м., вбиральні загальною площею 1 кв.м., ванної кімнати загальною площею 2,1 кв.м. та коридору площею 2,5 кв.м. та розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, кв.№ 22, стягнути\~ судові витрати. У своєму позові позивач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року прийнято до розгляду заяву про порушення справи про банкрутство Фізичної особи підприємця [PERSON] та накладено арешт на його майно. Постановою\~ Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року Фізичну особу підприємця [PERSON] визнано банкрутом та ухвалою того ж суду призначено ліквідатора Фізичної особи підприємця [PERSON], арбітражного керуючого [PERSON]. У власності [PERSON] є приватна спільна часткова власність на обєкт нерухомого майна, а саме 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, кв.№ 22, у звязку з чим ? частка квартири включена до ліквідаційної маси. А тому зазначене майно має бути реалізовано та отримані від реалізації кошти мають бути розподілені у черговості відповідно до вимог закону. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити, посилався на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Процесуальні дії суду: 28 жовтня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області суду було відкрито провадження по справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року скасована ухвала суду від 14 березня 2017 року, якою позов було залишено без розгляду. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви представника [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви представника [PERSON] про зупинення провадження по справі. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року прийнято до розгляду заяву про порушення справи про банкрутство Фізичної особи підприємця [PERSON] та накладено арешт на його майно. Постановою\~ Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року Фізичну особу підприємця [PERSON] визнано банкрутом та ухвалою того ж суду призначено ліквідатора Фізичної особи підприємця [PERSON], арбітражного керуючого [PERSON]. Як вбачається з наданих суду документів, а саме з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 23.10.2015 року, [PERSON] є власником обєкту нерухомого майна на підставі спільної часткової власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, кв.№ 22 (а.с.15), а власником іншої частини нерухомого майна є [PERSON] (а.с.16). Згідно до свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 29 серпня 2006 року, яке видане згідно з розпорядженням від 29 серпня 2006 року № 5/2396-р Фондом комунальної власності[ADDRESS], яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, та є предметом спору, належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.18), що також вбачається й\~ з наданого суду технічного паспорту на спірне нерухоме майно (а.с.19-21).\~ З наданих позивачем документів вбачається, що ? частка квартири № 22, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, 16 листопада 2015 року [PERSON] керуючим Ліквідатора ФОП [PERSON] включена до ліквідаційної маси. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи викладене та вимоги ст.19 ЦПК України, а також та зі змісту позовних вимог суд приходить до висновку, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, які врегульовані ст.ст.358, 364 ЦК України. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У звязку з чим позивачем обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права та предметом вимог позивача є виділення з майна в натурі частки та визнання права власності на частину нерухомого майна. Оцінка суду: Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Згідно до вимог ст.52 ЦК України, згідно якої фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Посилання позивача на вимоги ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно якої ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки, є безпідставним з огляду на наступне. Так, позивач у своєму позові посилається як на підставу виділення части майна в натурі та визнання права власності на частину майна, на норми ст.358, ст.364 ЦК України. Згідно до вимог ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, з урахуванням аналізу викладених норм, суд приходить до висновку, що саме співвласник, тобто [PERSON], має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним з\~ співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму. Ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що Ліквідатор фізичної особи підприємця [PERSON] [PERSON] керуючий [PERSON] особисто не є власником ? частини квартири № 22, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Медична, буд.№ 34, а є власником саме [PERSON], а тому з урахуванням вимог ст.364 ЦК України, не має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, співвласником якої є [PERSON], у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати: Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та оскільки підстав для задоволення позовних вимог відсутні, тому правових підставих для повернення судового збору позивачу суд не вбачає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та

Outcome: dismissed