Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.02.2019 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини в задоволенні заявлених позовних вимог було відмовлено у повному обсязі (а.с. 59-60). 26.02.2019 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, на обґрунтування якої зазначив, що судом, при постановленні вищевказаного рішення, не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі, тому, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з останньої на користь відповідача підлягають стягненню витрати, які [PERSON] поніс у звязку з розглядом справи, а саме: 5000 грн. на професійну правничу допомогу. Заявлені вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 64). В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Як зазначивши, що у договорі про надання правової допомоги, укладеному між відповідачем та його представником, всупереч положенню ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відсутні зазначення розміру гонорару адвоката та порядок його обчислення (розрахунок). В свою чергу, наданий представником відповідача акт виконаних робіт датований «11.01.2019 року», тобто до моменту фактичного надання послуг. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв та клопотань від них на адресу суду не надходило. У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення від 26.02.2019 року представник відповідача просив поводити розгляд заяви без виклику сторін. Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі відповідача та його представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 161/19399/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, під час її розгляду представником відповідача було надано докази надання правничих (правових) послуг, які у разі відмови в задоволенні позову підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У свої заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, які були понесені відповідачем у звязку з розглядом даної справи, а саме: 5000 грн. на професійну правничу допомогу (гонорар адвоката). Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.01.2019 року (а.с. 26), укладеного між [PERSON], як Замовником, та адвокатом [PERSON], як Виконавцем (далі Договір), його сторони домовились, зокрема, про наступне: п. 1.1. Договору Замовник уповноважує Виконавця надавати йому правничу (правову) допомогу у Луцькому міськрайонному суді Волинської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини і наділяє представника всіма процесуальними правами. п. 3.1. Договору за надання правової (правничої) допомоги, вказаної у п. 1.1. Договору, сума Договору та порядок розрахунків визначається за домовленістю сторін і становить 5000 грн., які вносяться Замовником на дату підписання Договору. Так, при дослідженні вищевказаного Договору судом встановлено, що даний договір є належним та допустимим доказом, яким було визначено розмір гонорару адвоката, а тому доводи представника позивача про не відповідність вказаного договору вимогам ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до уваги не приймаються. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 02.01.2019 року, [PERSON], на виконання умов Договору, сплатив адвокату [PERSON] 5000 грн. (а.с. 27). З розрахунок наданих послуг правничої (правової) допомоги по справі № 161/19399/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини слідує, що вищевказаний гонорар в розмірі 5000 грн. складається з наступного: 500 грн. надання правової інформації, консультації і розяснень з правових питань; 1500 грн. вивчення та аналіз матеріалів справи; 3000 грн. надання правової (правничої) допомоги в Луцькому міськрайонному суді Волинської області по даній справі (а.с. 28). Факт надання [PERSON] послуг адвокатом [PERSON], на виконання умов Договору, підтверджується актом приймання-передач наданих послуг правничої (правової) допомоги від 07.02.2019 року. Даний акт підписаний сторонами Договору (а.с. 52). Суд вважає, що представником відповідача було доведено факт понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Однак, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На думку суду, вказані представником відповідача витрати на правову допомогу, враховуючи складність справи, розгляд якої, у звязку з її малозначністю, проводився у порядку спрощеного провадження, реально виконану адвокатом роботу у справі та необхідний час на виконання відповідних робіт, розумну необхідність витрат на правову допомогу для даної справи, є завищеними (не співмірними). Враховуючи встановлені під час розгляду даної справи обставини, а також характер справи та значення результату її розгляду для сторін, з урахуванням засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд приходити до висновку, що з позивачки на користь відповідача слід стягнути 1000 грн. на відшкодування витрат, понесених у звязку з розглядом справи. На підставі ст. ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved