Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Спочатку позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Згодом, 27 червня 2019 року від позивача [PERSON] .І надійшла заява, в якій вона зазначила, що відмовляється в своїх позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини та просить залишити їх без розгляду. Отже позовні вимоги в цій частині судом не розглядаються. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 17 вересня 2016 року, який зареєстрували у Вишгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 267. Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не слалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призводило до сварок та конфліктів, внаслідок чого з січня 2018 року вони припинили шлюбні відносини та з того часу разом не проживають. Вони неодноразово намагалися налагодити стосунки, однак позитивних результатів це не надало. Враховуючи те, що примирення між ними неможливе, [PERSON] просила суд розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначає, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Однак її коштів не достатньо для забезпечення нормального рівня життя дитини, оскільки вона на даний час не працює, у зв`язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, однак добровільно такої допомоги на не надає. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини його заробітку до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1841,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. 27 червня 2019 року позивач [PERSON] надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує частково та просить суд їх задовольнити в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, був опитаний в порядку судового доручення Подільським районним судом міста Києва за місцем свого проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.27-33) на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2019 року (а.с.22). Про день та час розгляду справи 27 червня 2019 року [PERSON] був належним чином повідомлений, що підтверджується, поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.39). Однак відповідач відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило. Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON] розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача, у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 2016 року у Вишгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що роблено відповідний актовий запис № 267 (а.с.6). Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . (а.с.7). З січня 2018 року сторони припинили шлюбні відносини, сімейні стосунки не підтримують та спільного господарства не ведуть через відсутність взаєморозуміння різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. Враховуючи те, що сторони не виявили бажання примиритися, суд приходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно із ч. 4 ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин \~є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Майнового спору на день розгляду справи між сторонами немає. Спір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини буди вирішений ними у самостійному провадженні. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] », [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2,3 ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні позивача, коштів якої не вистачає для забезпечення нормального рівня життя та гармонійного розвитку дитини. [PERSON] на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітнім [PERSON] трьох років. Відповідач ухиляється від утримання сина та добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Суд даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач має обов`язок надавати допомогу на утримання свого малолітнього сина, але безпідставно ухиляється від виконання своїх обов`язків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від утримання [PERSON] , [INFO] , добровільно матеріальної допомоги [PERSON] не надає, суд, з огляду на вимоги розумності та справедливості, \~приходить висновку, що з [PERSON] відповідно до ст.ст. 181,183 Сімейного кодексу України повинні бути стягнуті аліменти у примусовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 жовтня 2018 року.\~\~\~ Крім того, частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує матеріальне становище [PERSON] , яка зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та позбавлена можливості одержувати додатковий дохід. З урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить висновку, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, який підлягає стягненню з відповідача, повинен складати 1841,00 грн. з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , що не перевищує розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. (щодо вимог про розірвання шлюбу), а також судовий збір у розмір 1536,80 грн. на користь держави (за вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини та дитини). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved