Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (реорганізоване в Ковельський міскрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів)) та доакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), в якому просив зняти арешт з усього його майна, що накладений відповідачем - Ковельським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області за постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2011 року № 26766090; від 16 серпня 2011 року № 666 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи: від 27 травня 2011 року № 11221187 про арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна, належного йому, в межах суми стягнення 45 402,12 грн; від 16 серпня 2011 року № 11505829 про арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна, належного йому, в межах суми стягнення 45 402,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що мав намір вчинити правочин по розпорядженню нерухомим майном, однак дізнався про існування не скасованого обтяження у виді арешту нерухомого майна. Зазначив, що дійсно між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступниками якого був ПАТ КБ «ПриватБанк», а в даний час є відповідач АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір від 18 липня 2007 року № 76666 CRED. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2009 року у справі № 2/1718/19 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим кредитним договором задоволено. Стягнуто заборгованість в розмірі 29542,00 грн, яка утворилась станом на 12.07.2009 року. На виконання цього рішення 17 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження № 1443685, яке закінчено 28 квітня 2010 року. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 29 листопада 2010 у справі № 2-4294/10 ухвалено рішення про повторне стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за цим же кредитним договором вже в сумі 45 402,12 грн., яка утворилась станом на 28.10.2010 року. Рішення прийнято без урахування попереднього стягнення. Крім того, Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в межах даної цивільної справи 04 листопада 2010 року постановлено ухвалу про забезпечення позову. На виконання судового рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 28198138, яке закінчено 20 серпня 2015 року у зв`язку з повним виконанням. Державним виконавцем у постанові від 20 серпня 2015 року прийнято рішення про звільнення всього майна боржника у виконавчому провадженні № 28198138 з під арешту. Однак на даний час такий арешт фактично не знятий, відомості про нього не виключені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач вважає, що не скасоване обтяження його прав власності на нерухоме майно є порушенням його фундаментальних прав. Добровільно відповідачі відмовляються усунути зазначені порушення, а тому він змушений звернутись до суду з позовом про захист права власності. Стислий виклад заперечень відповідачів. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» проти задоволення позову заперечив, вказав на невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині скасування арешту, накладеного на майно боржника в порядку забезпечення позову. Представник відповідача вважає, що позивач повинен був звернутись до суду із заявою про скасування арешту. Що стосується вимог позивача про виключення відомостей про обтяження на підставі постанови державного виконавця №666 від 16.08.2011 року, то відсутні докази того, що воно вчинено в межах виконавчого провадження за яким стягувачем є АТ КБ «Приватбанк». Відповідачем Ковельським міскрайонним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) заперечень проти позову не подано. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 16 серпня 2019 року. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, у відкритті провадження відмовлено. Постановою Верховного суду від 04 березня 2020 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] , справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Справа надійшла до суду 24.03.2020 року. 25.03.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08.04.2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позов. 24.04.2020 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив. Ухвалою від 28.04.2020 року строк подачі заперечень продовжено до 12.05.2020 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 18 липня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк»», правонаступниками якого був ПАТ КБ «ПриватБанк»», а в даний час є відповідач АТ КБ «Приватбанк»», укладено кредитний договір № 76666 CRED, за яким сума кредиту 6 000 дол США. 04.11.2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська з метою забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , філії ТОВ Українське фінансове агентство Верус про стягнення кредитної заборгованості (справа 2-4294/10) накладено арешт в межах заявлених позовних вимог - 5772,42 дол США, що за курсом складає 45602,12 грн, на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження. Згідно відповіді Ковельського міськрайонного відділу ДВС (а.с.38) ухвала про забезпечення позову виконана в межах виконавчого провадження ВП №26766090. За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови ВДВС Ковельського міскрайонного управління юстиції ВП 26766090 від 27.05.2011 року внесено запис про дане обтяження за № 11221187. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 29.11.2010 року позов у справі 2-4294/10 задоволено частково, ухвалено стягнути зокрема з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 45402,15 грн кредитної заборгованості. На виконання цього судового рішення ВДВС Ковельського міскрайонного управління юстиції розпочато ВП №28198138 (а.с.30). В межах даного виконавчого провадження (а.с.33) на підставі постанови ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції винесено постанову №666 від 16.08.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про таке обтяження внесені до Єдиного реєстру за №11505829. 20.08.2015 року ВП №28198138 закінчено у зв`язку із сплатою боржником заборгованості в повному обсязі. Того ж дня державним виконавцем прийнято постанову про звільнення майна [PERSON] з під арешту. Однак, відомості про арешт майна на підставі ухвали про забезпечення позову та на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виключені. Листом від 12.08.2019 року Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби відмовив [PERSON] у знятті арешту з майна (а.с.38). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України зміст права власності полягає не лише у праві володіти та користуватись майном, але й розпоряджатись ним. За умов збереження обтяження у виді арешту майна, накладеного в порядку забезпечення позову та при виконання судового рішення, розпорядження нерухомим майном власником в особі позивача [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі шляхом вимоги зняти арешт з належного йому на праві власності майна. Судом встановлено, що арешт на майно [PERSON] накладено для забезпечення позову та виконання кінцевого судового рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ у справі 2-4294/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення 45402,15 грн. кредитної заборгованості. Твердження представника АТ КБ «Приватбанк» про недоведеність накладення арешту на майно [PERSON] в межах виконавчих проваджень на користь АТ КБ «Приватбанк» не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи. Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом до 05 жовтня 2016 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції). Постановою державного виконавця від 20 серпня 2015 року закінчено виконавче провадження № 28198138 у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості в повному обсязі (а.с. 30). Отже, вищезазначене рішення суду виконано в повному обсязі, а наявність арештів в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна порушує права позивача. Покликання представника АТ КБ «Приватбанк» на обрання позивачем невірного способу захисту свого права не відповідає вищевказаним правовим нормам. Наведене у сукупності дає суду підстави для задоволення заявлених позовних вимог, як доведених та обґрунтованих. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до поданого письмового клопотання.

Outcome: approved