Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.02.2006 року він перебуває з відповідачкою в шлюбі, в якому в них [INFO] народився син [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що сторони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, з приводу чого між ними виникали непорозуміння. З 2010 року вони припинили спільне проживання, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача, він вважає, що шансів на примирення немає. Спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін, який проживає з відповідачкою, не виникає. Тому позивач просить розірвати даний шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 17.02.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати в її відсутності. В цій заяві вона також просить залишити їй прізвище «[PERSON]». В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 13.02.2006 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №4 (а.с.5). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з 2010 року проживають окремо, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу відповідачці слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Неповнолітнього сина сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з відповідачкою, оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання вказаної дитини. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved