Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Z14-2/006-4/52349 від 29.12.2005 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] паспорт: серія [NUMBER], виданий Попільнянським РВ УМВС України в Житомирській області 23.01.2004 року у сумі 214 568,35 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1863933,80 грн., звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах: квартири [ADDRESS] та складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 92,40 кв.м., загальною площею 160,30 кв.м., яка належить [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 29 грудня 2005 року за реєстровим № 7715 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 29 грудня 2005 року, номер правочину 1095182, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач перестав виконувати свої зобов'язання перед позивачем за кредитним договором № Z14-2/006-4/52349 від 29.12.2005 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, які позивач має намір реалізувати шляхом звернення стягнення на предмет застави та реалізації предмета застави. Представник позивача Дідовець Р.С. в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав, неодноразово від відповідача та його представника надходили клопотання про відкладення розгляду справи, однак обґрунтованих причин неявки до суду не надано. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, 29.12.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № Z14-2/006-4/52349, відповідно до якого, позивач надав позичальнику кредит в розмірі 160 000,00 доларів США на термін 240 місяців з 29.12.2005 року по 28.12.2025 року та процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних. (а.с. 8-9) Відповідно до п. 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Як убачається з матеріалів справи, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, однак воно залишено відповідачем поза увагою. (а.с. 19) За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. (п. 9.1 Кредитного договору). В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 19.02.2014 року загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 214 568,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.02.2014 року (1 дол. США - 8,6869 грн.) становить 1 863 933,80 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 141 158,55 дол. США, що еквівалентно 1 226 230,21 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 23 852,89 дол. США, що еквівалентно 207 207,67 грн.; - пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 49 556,91 дол. США, що еквівалентно 430 495,92 грн. Під час розгляду судової справи, сторона відповідача не заперечувала щодо розрахунків наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, які базувались на даних, виходячи з умов кредитного договору, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем розрахунки відповідачем не надано. Крім того, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, відповідач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, відповідач не відмовився від отримання кредитних коштів. Крім того, 29.12.2005 року в забезпечення вимог позивача, що витікають із кредитного договору № Z14-2/006-4/52349 від 29.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, предметом якого є передача в іпотеку придбану відповідачем за рахунок особистих та кредитних коштів квартиру [ADDRESS]. Квартира, що передається в іпотеку належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2005 року. (а.с. 12-13) Відповідно до умов п.2.3 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо кредити, проценти, неустойка, інші зобов'язання, які були забезпечені іпотекою, не будуть сплачені в строки, передбачені кредитним договором, а також з підстав, що передбач статтею 12 Закону України «Про іпотеку». В частині 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Також ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдний торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом Україні «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Таким чином, оцінюючи всі зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на майно у рахунок погашення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Z14-2/006-4/52349 від 29.12.2005 року звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах: квартири [ADDRESS] та складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 92,40 кв.м., загальною площею 160,30 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 3654,00 гривень судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved