Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10.07.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася із позовною заявою і просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] (далі - відповідач), зареєстрований у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 121, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 27.03.2015 зареєструвала шлюб з відповідачем, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та цінності. У них фундаментальні розбіжності у поглядах на подальше сумісне проживання та ведення спільного побуту. Вважає, що шлюб між ними фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спору щодо поділу спільного майна немає. Вказує, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки більше восьми років працює на ринку та має постійний дохід. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання. 11.08.2020 від представника позивача - [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Просив розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.07.2020 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.08.2020 постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів, при заочному розгляді. Сторони - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 27.03.2015 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 121 (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6). Сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинились, спільне господарство не ведеться, майновий спір відсутній. Неповнолітні діти сторін проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, разом не проживають, їх сім`я фактично розпалася. За наведених підстав слід дійти висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд, на підставі частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 Сімейного кодексу України). Оскільки неповнолітні діти сторін - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю, а [PERSON] є їх батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає наявні підстави стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою з них повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 10 липня 2020 року. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати. Позивачі - у справах про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. На підставі частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved