Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

\-\-Співпозивачі звернулися до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на наступне. 28 червня 2014 року у віці 49 років помер чоловік та батько позивачів, [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав разом із ними у своєму власному дворогосподарстві, що знаходиться по вул. Козацька ( [PERSON] Сатулуй-1097 ), буд. за № 20 в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області. Померлий [PERSON] з 10.01.1987 року по день своєї смерті перебував у шлюбі з позивачкою [PERSON]. Померлий до укладення шлюбу придбав дане дворогосподарство на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.1986 року. Дане дворогосподарство по обліку Горбівської сільської ради Герцаївського району на 1990-1991 роки відносилося до категорії робочого двору та в ньому станом на 1987 рік були зареєстровані та проживали, зокрема, спадкодавець, [PERSON], [INFO], його дружина позивачка по справі [PERSON], [INFO] та [PERSON], син спадкодавця, [INFO]. Після смерті спадкодавця в оспорюваному дворогосподарстві проживали позивачки. Спадкоємцями також є батьки померлого [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та його син [PERSON], 123.11.1987 року народження. Дані спадкоємці написали заяву про відмову від спадщини та відсутність претензій до тих спадкоємців, які прийняли спадщину, зокрема, позивачів. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у спірному житловому будинку, що належав їхньому чоловіку та батьку, що й було підставою для звернення до суду з вищенаведеним позовом, з вимогами визнати за ними право приватної власності, по 1/2 частині спірного житлового будинку. Позивачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Однак їхній представник [PERSON], який діяв на підставі довіреності, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував відносно заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, та докази якими обґрунтовуються підстави позову, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини справи, які підтверджуються наявними по справі доказами. [PERSON], [INFO] уклав шлюб із позивачкою [PERSON], [INFO], зареєстрований виконкомом Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 2. Після шлюбу прізвище сторін записано як «Лупан», що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про шлюбу серії І-МИ № 119196 ( а.с.7 ). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії І-МИ № 251411 позивачка [PERSON], [INFO] є донькою спадкодавця [PERSON] ( а.с.9 ). 01 липня 2014 року [PERSON], у віці 49 років, помер, що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 132746 від 01.07.2014 року ( а.с.10 ). На момент смерті [PERSON] в даному дворогосподарстві були зареєстровані та проживали позивачі, а саме [PERSON] та [PERSON] ( а.с.11 ). Спадкоємцями першої черги крім позивачок є син [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO] та мати [PERSON], [INFO], які в свою чергу подали заяву про відмову від спадщини та відсутність претензій до тих спадкоємців, які прийняли спадщину, зокрема, позивачів ( а.с.12 17 ). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ст.100 та ст.101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час володіння спадкодавцями домоволодінням, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст.100 ЦК УРСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст.128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 20.08.1986 року та Погосподарської книги, особовий рахунок № 158, спадкодавець [PERSON] придбав спірний будинок у [PERSON] ( а.с.18, 28-29 ). Зазначені вище документи свідчать про належне володіння спадкодавцем майном, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та документи були зареєстровані відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Житловий будинок придбаний спадкодавцем до укладення шлюбу, тому є його особистою власністю. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст.1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №76/2016 судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, а отже спадкування проводилося за законом. Позивачі являються єдиними спадкоємцями першої черги, які своєчасно прийняли спадщину після смерті їхнього чоловіка та батька, шляхом звернення до приватного нотаріуса у встановлений законом шестимісячний термін з часу відкриття спадщини з відповідною заявою. Так як спадкоємці першої черги, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини та відсутність будь-яких претензій до інших спадкоємців, інших осіб які б прийняли спадщину та які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні спадкодавця немає. При звернені до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, постановою приватного нотаріуса [PERSON] № 252/02-31 та № 253/02-31 від 01.09.2015 року позивачам було відмовлено у його видачі, мотивуючи відсутністю у спадкоємців документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, що й було підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Відповідно до ч.5 ст.1268\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з довідки № 72 від 25.08.2016 року ФОП [PERSON], спірний житловий будинок побудований до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна не є самочинним та встановлено його відповідність вимогам надійності і можливість його безпечної експлуатації. Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 20 по вул. Козацькій в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області, дане домоволодіння складається з: житлового будинку літер «А» загальною площею 105,30 кв.м., в тому числі житловою площею 52,70 кв.м., господарських будівель та споруд: гаража літ. «Б», площею 20,90 кв.м., літньої кухні літ. «В» площею 29,00 кв.м., сараю літ. «Г» площею 28,10 кв.м., сараю літ. «Д» площею 15,90 кв.м, погребу літ. «Пг» площею 15,70 кв.м,криниця № 1, воріт № 2, огорожі № 3 та вигрібної ями № 4. Згідно ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] спірний житловий будинок був придбаний згідно договору купівлі-продажу та повністю збудований до 05.08.1992 року, а отже не являється самочинним, прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді за останнім. Враховуючи те, що позивачі в свою чергу прийняли спадщину, однак не можуть оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, вимоги про визнання за ними право власності по 1/2 частині вказаного майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved