Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі «Позивач», ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 36 952,88 грн. за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2010 року, яка складається з: 24997,31 грн. заборгованість за кредитом; 9619,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1735,85 грн. штраф (процентна складова). В резолютивній частині позовної заяви Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги в частині наявної заборгованості за тілом кредиту та відсотками визнав, вказавши на наявність наміру погашати дану заборгованість. В частині нарахованих штрафів та пені, просив суд їх зменшити відповідно до вимог чинного законодавства України. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № 1215001400185582475 від 03 грудня 2010 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідно до укладеного договору № б/н від 03 грудня 2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, якими визначено умови, на яких ПАТ «Приватбанк» пропонує клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані в Заяві і в Памятці клієнта, належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином, Клієнт надає свою згоду, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку в сумі 25 000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Позичальник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за Заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03.12.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.07.2015 року (а.с. 3-4). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором № б/н від 03.12.2010 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором № б/н від 03.12.2010 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 31 липня 2015 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість 36 952,88 грн. за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2010 року, яка складається з: 24997,31 грн. заборгованість за кредитом; 9619,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1735,85 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за договором №б/н від 03 грудня 2010 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором №б/н від 03 грудня 2010 року в розмірі 36 952,88 грн. Проаналізувавши матеріали справи, положення Заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг і Тарифами, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором №б/н від 03 грудня 2010 року в частині заборгованості за кредитом в розмірі 24997,31 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 9619,72 грн., що загалом становить 34 617,03 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг в частині кредиту та відсотків за користування ним у зазначеному розмірі. Стосовно стягнення з Відповідача пені, комісії та штрафів, Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). В судовому засіданні Відповідач просив зменшити розмір нарахованої Позивачем пені, посилаючись на те, що в нього є проблеми зі здоровям (на підтвердження чого надав суду Консультативну довідку № 54 міської клінічної поліклініки № 1), а також на той факт, що ним щомісячно погашається заборгованість за кредитом. Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що Відповідачем частково виконувалися зобовязання за Кредитним договором, а також те, що він має проблеми із здоровям, враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, Суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів позичальника та кредитора (банку) буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру штрафів та пені шляхом їх зменшення до 0,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а стягненню з [PERSON], [INFO], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2010 року у розмірі 34 617,03 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1141,01 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: partial