Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.01.2021 року між ним та відповідачем укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрований за №86. Відповідно до цього договору відповідач як позичальник отримала від позивача як позикодавця грошові кошти у розмірі 186 186 грн., що було еквівалентно 6 600 доларам США, та зобов`язалася повертати їх щомісячно частинами в гривнях, що буде еквівалентно 150 доларам США, починаючи з 21.02.2021 року по 21.12.2022 року, а 21.01.2023 року - повернути залишок, що буде еквівалентний 3 000 доларам США. Однак, на порушення взятих на себе договірних зобов`язань відповідачем не внесено жодного щомісячного платежу на погашення вказаної заборгованості. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також передбачену п.9 договору пеню в загальному розмірі 8343,40 грн., визначену станом на 25.05.2021 року, та понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат за надання правничої допомоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із вказаних підстав, погодилася на заочний розгляд справи та просить присудити з відповідача на користь позивача судові витрати, які фактично поніс останній, враховуючи сплату судового збору та оплату фактично наданих адвокатом послуг, вартість кожної з яких зазначено у відповідному розрахунку, доданому до позовної заяви. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи належно повідомлялася. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 21.01.2021 року між сторонами укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. та зареєстрований у відповідному реєстрі за №86. Відповідно до цього договору відповідач як позичальник отримала від позивача як позикодавця грошові кошти у розмірі 186 186 грн., що було еквівалентно 6 600 доларам США (а.с.6-9). Згідно з п.4 цього договору відповідач зобов`язалася повертати їх щомісячно частинами в гривнях, що буде еквівалентно 150 доларам США, починаючи з 21.02.2021 року по 21.12.2022 року, а 21.01.2023 року - повернути залишок, що буде еквівалентний 3 000 доларам США. Позивачем вказано, що відповідач станом на 25.05.2021 року порушила умови вказаного договору і має заборгованість: за сумою основного боргу - 186 186 грн.; нарахованою пенею - 8 343,40 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості позивачем визначено як 194 529,40 грн. Судом встановлено, що відповідач станом на день ухвалення цього рішення не внесла жодного щомісячного платежу. Згідно з п.9 зазначеного договору за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення. Тому позовні вимоги підлягать задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1 945,29 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що стверджується відповідними квитанціями (а.с.5, 22). Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що адвокатом Сем`янів В.М. надано розрахунок вартості наданих послуг, а саме: надання юридичних консультацій - 500 грн.; підготовка позовної заяви - 3 000 грн.; участь в судовому засіданні 12.10.2021 року - 1 000 грн. Отже, загальний розмір судових витрат, понесених позивачем за надання правничої допомоги, становить 4 500 грн. (а.с.15). Отже, вказані витрати в загальному розмірі 6 899,29 грн. підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved