Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про зняття арешту з майна, який в ході розгляду справи уточнило. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 2007 року між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 63 000 дол. США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортних засобів - автомобіля «Рено», н.з. [NUMBER] та автомобіля «Вольво», н.з. [NUMBER]. На підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року судом було видано виконавчий лист про вилучення у [PERSON] автомобіля «Рено», н.з. [NUMBER], автомобіля «Вольво», н.з. [NUMBER] на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та були накладені арешти на рухоме і нерухоме майно відповідача, зазначені автомобілі передані в заклад ПАТ Комерційний банк «Приватбанк». 20 вересня 2012 року відповідач [PERSON] надав ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» генеральну довіреність на продаж зазначених автомобілів. Згідно поточних результатів звірення по «АІС» від 04.10.2013 року на автомобіль марки «Рено» накладено арешти ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві згідно виконавчого листа 2-2551/11 від 30.05.2012 року Святошинського районного суду м.Києва по виконавчому провадженню № 37381921 та згідно виконавчого листа 2-4669/11 від 27.12.11 року Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по виконавчому провадженню № 31927990. Оскільки згідно зазначених постанов арешт накладався на все майно боржника, автомобіль «Вольво» значиться в арешті по тим самим виконавчим провадженням, що і «Рено». Просив зняти арешти, накладені ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві по виконавчим провадженням №37381921 та №31927990 з автомобіля марки: «RENAULT», модель: MAGNUM, рік випуску 2000, тип ТЗ: вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER] та зняти арешти, накладені ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві по виконавчим провадженням №37381921 та №31927990 з автомобіля марки: VOLVO, модель FH, рік випуску: 1996, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER]. У судове засідання представник позивача за довіреністю, [PERSON], не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відділ ДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві з позовом ознайомлений, заперечень не надав, представник у судове засідання повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Причин неявки у судове засідання відповідачі не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Суд установив, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №Д 07-02-140 МК (а.с. 6-10). В рахунок забезпечення кредитного договору [PERSON] передав у заставу автотранспорт, а саме : автомобіль марки: «RENAULT», модель: MAGNUM, рік випуску 2000, тип ТЗ: вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER] з автомобіль марки: VOLVO, модель FH, рік випуску: 1996, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER]. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2009 року в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 61903 дол.13 центів за кредитно-заставним договором від 27.09.07 р. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки: «RENAULT», модель: MAGNUM, рік випуску 2000, тип ТЗ: вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER] з автомобіль марки: VOLVO, модель FH, рік випуску: 1996, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER], що належать [PERSON] шляхом безпосереднього продажу цих автомобілів конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця ( а. с. 38). Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 04.04.2012 року ВП №31927990 на виконання виконавчого листа № 2-4669/11 від 27.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» боргу в сумі 646695,35 грн., а також до постанови державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 04.06.2013 року ВП №37381921 на виконання виконавчого листа № 2-2551/11 від 30.05.2012 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» боргу в сумі 650181,37 грн., на все майно боржника, [PERSON], накладено арешт за борговими зобов»язаннями перед стягувачем, який не є заставодержателем ( а. с. 140, 152). Згідно зазначених постанов, поточних результатів звірення по «АІС» від 04.10.2013 року та повідомлення управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві від 26.04.2012 року на автомобіль марки поточних результатів звірень по «АІС» від 04.10.2013 року на автомобіль марки «RENAULT», модель: MAGNUM, рік випуску 2000, тип ТЗ: вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER] з автомобіль марки: VOLVO, модель FH, рік випуску: 1996, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова [NUMBER], ДНЗ: [NUMBER], накладено арешти. Відповідно до ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частина 1 ст.57 цього Закону визначає, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як убачається з матеріалів справи, арешт накладений на все майно боржника за борговими зобов»язаннями перед стягувачем, який не є заставодержателем, боргові зобов»язання та обтяження за якими виникли значно пізніше. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відтак, орган державної виконавчої служби, наклавши арешт на заставне рухоме майно без повідомлення про застосування обтяжень заставодержателя, усупереч вимогам закону, та Інструкції про проведення виконавчих дій, порушив право позивача як заставодержателя, в тому числі на звернення стягнення на заставлене майно, тому це право потребує захисту. Перебування заставного майна під арештом за постановою державного виконавця від 04.04.2012 року ВП №31927990 та постановою від 04.06.2013 року ВП №37381921 перешкоджає виконанню рішення Подільського районного суду м.Києва від 07 грудня 2009 року про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 11, 54, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, 19 Закону України «Про заставу», ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: approved