Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 жовтня 2014 року у задоволенні вищезазначеного позову [PERSON] відмовлено. Додатковим рішенням від 20 січня 2015 року резолютивна частина вищевказаного судового рішення доповнено наступним: Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області повернути [PERSON] сплачену нею суму судового збору в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, яка була внесена квитанцією за №А6-3541 від 05 жовтня 2012 року на рахунок: 31219206700054; одержувач коштів: УДКСУ у м. Маріуполі (Орджонікідзевський район); код одержувача 37989721; банк одержувача: ГУ ДКCУ в Донецькій області. Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області (далі: Управління) з вказаним додатковим рішенням суду не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви позивачки щодо повернення судового збору. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Управління зазначило, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального закону, своїм рішенням вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов'язки, при цьому на залучив до участі у справі. Також вважає, що суд не врахував те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено, що саме з органів Державної казначейської служби України стягується судовий збір, оскільки ці органи тільки виконують рішення про стягнення коштів. Крім того, апелянт послався на те, що суд фактично намагався вирішити процедуру реалізації права громадянки за відсутності спору щодо повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевого бюджетів. Також, при перевірці спеціалістами відділу доходів Управління надходження сплачених коштів, судовий збір від [PERSON] в розмірі 1700,00 грн. на зазначений судом рахунок не надходив. Сторони, треті особи та представник апелянта до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова В.В. направила до суду заяву, в якій просила справу розгляду за її відсутності на розсуд суду. Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційним судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова В.В., [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності відмовлено. Додатковим рішенням від 20 січня 2015 року Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя з власної ініціативи вирішив питання щодо повернення судового збору позивачці з тих підстав, що вона визнана інвалідом П групи, а тому відповідно до п.9 ч.1.ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Проте, вирішивши питання про повернення судового збору шляхом ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції не врахував наступне. Повернення судового збору врегульоване Законом України «Про судовий збір». Так, згідно ст. 7 зазначеного Закону (в редакції на час ухвалення оскаржуваного додаткового рішення) сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;2) повернення заяви або скарги;3) відмови у відкритті провадження у справі;4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням);5) закриття провадження у справі. Отже, у відповідності з вимогами зазначеного закону, повернення сплаченого судового збору повинно відбуватись шляхом постановлення ухвали, а не рішення суду. При цьому суд першої інстанції також не прийняв до уваги те, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, додаткове рішення ухвалюється у разі, якщо судом було не вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат. З урахуванням наведеного, підстави для ухвалення додаткового рішення у суду першої інстанції були відсутні, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню без ухвалення нового рішення, з огляду на те, що воно було ухвалене за власною ініціативою суду.

Outcome: partial