Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання договору дарування квартири удаваним, а саме, в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], в іншій частині позову - відмовлено. Також даним рішенням суду частково задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: в порядку поділу майна подружжя [PERSON] виділено в натурі: холодильник SNAIGA; принтер-сканер BROTHER; ноутбук SAMSUNG; телевізор SAMSUNG; шафу (книжну); електропіаніно YAMAHA; блендер з насадками; поличку (навісну); намет туристичний; стіл розкладний металевий туристичний; комод (світлий дуб); стелаж металевий; поличку кутову; мобільний телефон NOKIA, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини вартості автомобіля LADA 111 2009 року випуску 33 585 грн., в іншій частині позову - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року справу було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, зазначивши, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо заявленої позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування автомобіля LADA 111 2009 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача проти задоволення даних вимог заперечували. Позивач суду пояснив, що переписав автомобіль на сина за згодою [PERSON] Представник позивача проти задоволення даної позовної вимоги заперечував, оскільки [PERSON] заявлені вимоги про визнання договору дарування недійсним, однак такого договору в матеріалах справи взагалі не має, окрім того в вимогах не правильно зазначено марку автомобіля. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні наполягала на заявлених позовних вимогах, суду пояснила, що ані усної, ані письмової згоди на відчуження автомобіля тне надавала та наполягала на виділені даного автомобіля їй в натурі. Представник відповідача підтримав вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Інші особи, які брали участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі та дослідивши матеріали справи в межах вирішення питання щодо заявлених позовних вимог про визнання договору дарування автомобіля недійсним, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в період шлюбу з [PERSON] [PERSON] придбав автомобіль ВАЗ 211140 2009 року випуску д.з. [NUMBER] № куз. [NUMBER] (т.1, а.с. 191-193). На час розгляду справи судом власником автомобіля ВАЗ 211140 2009 року випуску д.з. [NUMBER] № куз. [NUMBER] є [PERSON], 1980 року народження, на підставі довідки-рахунку № ВІА № 158148 від 3 грудня 2013 року. Отже, між колишнім власником автомобіля, [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. З договору купівлі-продажу автомобіля від 10 березня 2009 року вбачається, що його вартість на момент придбання становила 55 975 грн. Згідно зі ст. 31 Цивільного кодексу України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Отже, договір купівлі-продажу автомобіля вартістю 55 975 грн. не є дрібним побутовим правочином, а тому відчуження даного майна мало відбувати обов'язково за згодою другого з подружжя, при цьому з урахуванням вартості цього майна, ця згода обов'язково мала бути надана в письмовій формі. Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] не надавала ані письмової, ані усної згоди на відчуження спірного автомобіля. Жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] надавала таку згоду особами, які беруть участь у справі суду надано не було. При цьому суд не приймає доводи представника позивача про те, що [PERSON] заявлено вимоги про визнання недійсним договору дарування автомобіля LADA 111 2009 року випуску, а не ВАЗ 211140 2009 року випуску, оскільки судом встановлено, що це є один автомобіль, що підтверджується номером кузова. Також суд приймає до уваги, що позивачем за зустрічною позовною заявою, [PERSON], фактично було заявлено вимоги про визнання недійсним договору відчуження автомобіля, не залежно від того, чи є це договір дарування чи купівлі-продажу. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] фактично самостійно розпорядився спільним сумісним майном подружжя, а саме відчужив автомобіль сину без згоди на це колишньої дружини, [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору відчуження автомобіля. Згідно зі ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимог, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. На підставі вищевикладеного та на виконання ухвали апеляційного суду,

Outcome: approved