Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), у якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 23 березня 1983 року її дід подарував матері житловий будинок в [ADDRESS] , в якому вона зараз проживає. [INFO] її мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вказане будинковолодіння. Зазначений житловий будинок відноситься до категорії колгоспного двору, до складу якого станом на 30.06.1990 входили мати [PERSON] - голова двору, донька [PERSON] , син [PERSON] 03.02.2017 вона звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак у цьому їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами. Її брат відмовився від спадщини на її користь. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову та незаперечення проти його задоволення. Крім цього, заявою, посвідченою старостою с. Лівчиці Гніздичівської ОТГ засвідчив, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадщині. Заяви, клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] подала заяви про розгляд підготовчого засідання за її відсутності та відкладення розгляду справи (а.с.59, 64). Представник позивачки подав заяви про ознайомлення з матеріалами справи та розгляд справи за відсутності його і позивачки (а.с.85, 87). Відповідач [PERSON] подав заяви про визнання позову та незаперечення проти його задоволення (а.с.57, 88). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.52-53). Ухвалою підготовчого засідання від 28.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.61-62). Ухвалами судового засідання від 06.11.2020 та 15.01.2021 відкладено розгляд справи (а.с.66, 70). Ухвалою від 25.05.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.89). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.10.1980 (а.с.4). Згідно з договором дарування від 23.03.1983, [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок з господарськими будівлями в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області (а.с. 10-11). 26.05.1998 [PERSON] і [PERSON] одружилися в Лівчицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.5). Свідоцтвом про смерть від 31.01.2017 Серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області (а.с.3). Відповідно до довідки Стрийського МБТІ від 09.02.2017 №274, в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Е», вбиральнею «З», літньою кухнею «Л», гаражем «М», сараєм «О», воротами №4, огорожею №5, хвірткою №6, колодязем «к». Право власності на цей житловий будинок зареєстровано в реєстровій книзі №1 реєстровий №110 за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 23.03.1983 (а.с.8). Витягом з погосподарської книги від 30.03.2017 встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловому будинку по [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , члени колгоспного двору: дочка [PERSON] , син [PERSON] (а.с.9). Постановою завідувача Жидачівською ДНК від 03.03.2017 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з довідкою для оформлення спадщини ВК Гніздичівської селищної ради Львівської області від 30.03.2017 №136, до дня смерті і на день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Разом з нею проживали дочка [PERSON] , син [PERSON] та чоловік [PERSON] . Заповіт від [PERSON] по даних виконкому селищної ради не посвідчувався (а.с.14). Відповідно до наданої суду Жидачівською нотаріальною конторою інформації від 18.12.2017, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що заповіт [PERSON] не складався. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №35/2017 від 31.01.2017. [PERSON] 31.01.2017 звернулася в Жидачівську нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Лівчиці Жидачівського району Львівської області. Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалися. В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про його поінформованість щодо відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , непретендування на її оформлення та відмову від належної йому частки в спадщині (а.с.26-37). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] на час смерті матері сторін [PERSON] належав останній на праві приватної власності. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на зазначений житловий будинок). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. Єдиними спадкоємцями першої черги були її діти - сторони у справі [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] прийняла спадщину, оскільки вчинила дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавцем (матір`ю) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном. Водночас, з позиції [PERSON] , висловленої у неодноразово поданих ним заявах, вбачається, що спадщину він не прийняв і від належної частки у ній відмовився на користь позивачки. Більше того, суд зауважує, що відповідач повністю визнав позов і відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про те, що така позиція відповідача не відповідає його внутрішній волі. Суд підкреслює, що [PERSON] позбавлена можливості юридично оформити спадщину у позасудовому порядку, оскільки нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на зазначений вище житловий будинок. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 524, 525, 529, 548, 549, 553 Цивільного кодексу Української РСР, статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved