Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

ПФ звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої суми пенсії. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, як одержувач пенсії по інвалідності перебуває [PERSON], пенсія якому призначена з 20.11.1992 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ». З січня 2007 року по липень 2012 року [PERSON] на підставі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до категорії 2, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», була встановлена та виплачувалась щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В ході проведеної перевірки Державною фінансовою інспекцією у Волинській області, встановлено безпідставне надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та безпідставну видачу посвідчення гр. [PERSON], як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, серії [NUMBER] від 20.04.2000 року, категорія 2, а токож безпідставну виплату додаткової пенсії на суму 5 421.87 гривень. Відповідно до протоколу № 66 від 19.09.2013 року Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України було вирішено: на підставі представлених документів визнати видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 [PERSON] безпідставною. Просять стягнути з відповідача [PERSON] до бюджету головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надміру виплачену додаткову суму пенсії у розмірі 5 421.87 гривень. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та просить його задовольнити з викладених в позовній заяві підстав та стягнути з відповідача в користь позивача зазначену суму надміру виплаченої додаткової пенсії. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Прояснив суду, що він у 1986 році працював інспектором ДАІ в Ковельському райвідділі міліції та в травні цього ж року його відрядили в зону Чорнобильської катастрофи. Де саме він ніс службу і до яких зон та територія відносилася йому відомо не було і до цього часу його це не цікавить. Після повернення на постійне місце служби, по вказівці керівництва УВС, він написав рапорт про своє відрядження, більше нічого він не писав, нікуди не звертався, ніяких довідок не збирав і нікому не подавав, але осінню 1986 року йому вручили посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС. Якби йому не видали цього посвідчення, то він би і не робив би спроб його отримати. Він продовжував свою службу до 1992 року, а потім за станом здоров'я по інвалідності вийшов на пенсію. Які додаткові доплати до основної пенсії йому проводилися йому не відомо. Він категорично заперечує звинувачення позивача у тому, що він отримував додаткову пенсію через свої неправомірні дії та недостовірні документи, оскільки будь-яких документі він не збирав і не надавав для призначення додаткової пенсії. Після того, як представники позивача повідомили його про переплату йому пенсії, він звернувся в УМВС у Волинській області, де йому надали підтвердження про його перебування в першій зоні один день, а подальша служба проходила поза зоною. Тобто, він правомірно був визнаний ліквідатором, а не потерпілим аварії на ЧАЕС. Представник відповідача у судовому засіданні позицію відповідача підтримав повністю та доповнив, що при отриманні додаткової пенсії в діях його довірителя відсутні зловживання, вина, недобросовісність, неправомірність, а тому, у відповідності до положень ст. 1215 ЦК України заявлена позивачем сума не підлягає поверненню. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника та з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та непідлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом управління внутрішніх справ Волинського облвиконкому від 19.09.1986 року № 081 оголошено список співробітників органів внутрішніх справ, які приймали участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно додатку до цього наказу під № 7 зазначено прізвище старшини міліції [PERSON], інспектора ДПС ДАІ, який 21 травня 1986 року, один день, приймав участь у першій зоні у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а з 22.05. по 07.06.1986 року поза зоною. Архівною довідкою № 605 з архівної особової справи № 14701, стор. 8, також стверджується факт виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС [PERSON] в період з 21 по 22 травня 1986 року. У 1992 році [PERSON] призначено пенсію по інвалідності. Таким чином, суд приходить до висновку, що при проведенні перевірки та винесенні акту № 040-24/015 від 13.07.2012 року, державною фінансовою інспекцією у Волинській області (далі Інспекція), позиція якої стала підставою для подальших обмежень прав [PERSON], не прийнято до уваги вказані документи, не опитано особу щодо виявлених фактів та, на думку суду, винесено передчасне рішення, яким фактично позбавлено [PERSON] прав, як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, чим спонукала пенсійний фонд позиватися до вказаної особи з цим позовом. Також, Інспекцією, ПФ та рішенням Комісії № 66 від 19.09.2013 року не враховано, що перше посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС [PERSON] отримав у 1986 році на підставі діючого на той час законодавства, однак в жодному випадку жодна посадова особа чи установа не ставили під сумнів чи оскаржували прийняте рішення, тобто [PERSON] відкрито користувався наданим йому правом більше 28 років. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії проводяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Судом не встановлено факту зловживання відповідача, його недобросовісності, утаювання чи перекручення відомостей для призначення йому додаткової пенсії, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди у заявленій сумі, як надміру виплаченої додаткової пенсії відповідачу. Положеннями ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Суд вважає, що у пенсійній справі [PERSON] відсутня рахункова помилка, оскільки жодною перевіркою такої помилки не виявлено і позивачем це не ставиться як підстава для стягнення надміру сплаченої додаткової пенсії. Одночасно суд не погоджується з твердженням сторони позивача про недобросовісність з боку набувача, оскільки у судовому засіданні стороною позивача не надано жодного доказу про обґрунтованість такого твердження. Під час судового засідання відповідач зазначив, що він будь-яких довідок чи інших документів не складав, не збирав та не надавав для призначення йому додаткової пенсії. Однією з головних підстав для припинення виплат та стягнення безпідставно набутої суми позивач вказує на наявність довідки про те, що [PERSON] доплати проводилися не в потрійному розмірі, а тільки в подвійному, що, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав визнавати [PERSON] ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС. Суд не погоджується з таким твердженням, оскільки сам факт виплат у подвійному чи потрійному розмірі не може бути підставою для позбавлення права на додаткову пенсію та обмежувати набуті права за перебування в зоні ЧАЕС. Також суд не погоджується із твердженнями сторони позивача, що відповідач не міг 21.05.1986 року одночасно бути в декількох населених пунктах. З пояснень відповідача слідує, що в нього була не кабінетна робота, а мала роз'їзний характер, а тому на протязі дня 21.05.1986 року він міг бути в різних населених пунктах та виконувати різну роботу. Також суд зважає на той факт, що перебування осіб у зараженій зоні Чорнобильської АЕС суворо обмежувалося та не допускалося таке перебування на протязі цілого дня. Таким чином, під час судового розгляду даного позову не встановлено фактів, які визначені чинним законодавством, на підставі яких дії [PERSON] слід визнати неправомірними та стягнути з його надміру сплачену суму додаткової пенсії. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факту недобросовісності чи зловживань з боку відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed