Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить визнати його батьком народженої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що з жовтня 2012 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та [INFO] у них народився син [PERSON] . На момент народження дитини шлюб між сторонами укладено не було, а тому державна реєстрація народження [PERSON] була здійснена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. З червня 2017 року позивач перестав підтримувати подружні стосунки з відповідачем. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2019 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітній [PERSON] влаштований до Волинського обласного будинку дитини. Оскільки позивач вважає себе біологічним батьком народженої дитини та бажає виконувати всі батьківські обов`язки щодо нього, просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни у актовий запис про народження дитини. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 30 вересня 2019 року. 13.11.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.12.2019. Ухвалою від 10.01.2020 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою від 30.01.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою від 25.02.2020 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою від 25.05.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою від 15.06.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 13 липня 2020 року. Стислий виклад позиції інших учасників справи. Позивач в судовому засідання позов підтримав, з підстав, викладених у заяві, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоч завчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подала. Представник Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області в судовий розгляд не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними доказами. Представник органу опіки та піклування Гупік М.І. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії актового запису про народження, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесенні відповідно до ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2019 року, яке набуло законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що саме він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. ч. 3, 4 ст. 128 СК України). Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Так, судом встановлено, що відповідно до експертного висновку про біологічне батьківство № 14/285 від 18.05.2020, біологічне споріднення між [PERSON] та [PERSON] не виключається, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] та ймовірність батьківства складає 99,999999 %. Враховуючи, що позивач вважає себе біологічним батьком сина [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується експертним дослідженням про біологічне батьківство, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved