Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. АТ «Страхова компанія «ІНГО» (колишня назва ПАТ «АСК «ІНГО Україна») (позивач) подало до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 37 595,88 грн та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 30.03.2017 по вул. Зеленій,299 у м. Львів сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Сitroеn Jumpy», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у ПрАТ «АСК «Інго Україна» згідно договору добровільного страхування засобів наземного транспорту №640540815.16 від 26.12.2016 року з франшизою у розмірі 0.00 грн. Згідно рахунку-фактури СТО ТОВ «Сервісний центр «Діамант» № [NUMBER] від 01.04.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , складає 102 891,12 грн. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №117 від 14.04.2017, виконаного судовим експертом Вербовим В.В. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , складає 99 173,87 грн. При цьому розмір матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу), що є оціненою шкодою, складає 65 805,24 грн. Позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля завдану шкоду у розмірі 102 891,12 грн. шляхом оплати вартості відновлювального ремонту на підставі рахунку-фактури СТО, та набув право зворотної вимоги в порядку суброгації до особи, винної у скоєнні ДТП та її страховика в розмірі фактично сплачених грошових коштів. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на момент ДТП була застрахована у ПАТ HACK «Оранта» згідно полісу №АК/0371542, термін дії якого з 24.10.2016 до 23.10.2017, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілих (третіх) осіб у розмірі 100 000,00 грн. та франшизою - 510,00 грн. ПАТ HACK «Оранта» на підставі заяви позивача від 27.10.2017 здійснило компенсацію суми претензійної вимоги у заявленому розмірі - 65 295,24 грн. Враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 102 891,12 грн, а також наявність ліміту відповідальності страховика відповідача у розмірі 65 295,24 грн (оцінена шкода мінус франшиза) та його компенсацію, позивач вважає, що решта завданої шкоди у розмірі 37 595,88 грн (102 891,12 грн - 65295,24 грн) підлягає до стягнення з відповідача, як винуватця ДТП та володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі положень ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України. Відповідач подав до суду відзив (а.с.45-49), в обґрунтування якого покликаючись на те, що обставини, за яким сталася ДТП, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 26.09.2017, що набрала законної сили. Справу закрито за підставі статті 38 КУпАП і його вини не встановлено. Позовні вимоги визнає частково, в розмірі 2 891,12 грн. Вимога позивача про стягнення з нього збитків, завданих внаслідок ДТП, за обставин, що виникли в даних правовідносинах є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок нього. Між ним та Страховою компанією ПАТ НАСК «Оранта» на момент ДТП укладено поліс №АК/0371542 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль «Сitroеn Jumpy», н.з. [NUMBER] , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяно майну - 100 000,00 грн. Отже ним було застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн, тому сума недоплачена позивачу в результаті ДТП покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу діями відповідача. Різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», н.з. [NUMBER] , складає 2 891,12 грн., яка буде ним сплачена. На даний час він є безробітним, підприємницькою діяльністю не займається, в результаті чого його теперішній дохід не може покрити витрати на проживання та нормальну життєдіяльність. Представник позивача подав відповідь на відзив до позовної заяви про відшкодування завданої шкоди (а.с.54-56), в обґрунтування якого покликаючись на те, що страхова виплата у розмірі 102891,12 грн. здійснювалась позивачем на підставі Договору добровільного страхування №640540815.16 від 06.12.2016, без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу. Ч. 4 ст. 1193 Цивільного кодексу України вказує на те, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища. При цьому відповідач обґрунтовує своє тяжке матеріальне становище тимчасовою безробітністю, посилаючись на відповідні записи у власній трудовій книжці. Зазначені докази не свідчать про тяжке матеріальне становище відповідача, оскільки вони його абсолютно не відображають, а ті докази, які подані відповідачем на підтвердження такого становища не можуть бути визнані судом належними та допустимими з огляду на зміст ст.ст. 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки вони не містять жодної інформації щодо предмету доказування, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти розгляду справи у його відсутності на підставі наявних у ній документів. Проти заочного розгляду справи та прийняття у ній рішення також не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Однак подав до суду відзив на позовну заяву. Заяви та клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяви: про розгляд справи за його відсутності, незаперечення проти заочного розгляду справи на підставі наявних у ній документів (а.с.128, 143, 150); Відповідач подав заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 146). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.125-126). Ухвалою підготовчого засідання від 05.10.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.135). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у підготовче засідання по справі №443/338/18 відповідача [PERSON] (а.с.139, 140). Ухвалою від 28.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.147-148). Ухвалою від 06.05.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.153). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.09.2017 у справі №443/546/17, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.8). Автомобіль марки «Сitroеn Jumpy», державний номерний знак [NUMBER] , застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0371542 від 19.10.2016 року (а.с.9, 53). 15.12.2016 між ПрАТ «АСК Інго Україна» та Компанією ВІТА ТзОВ було укладено договір страхування транспортного засобу марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10). Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 30.03.2017, учасниками ДТП є транспортний засіб «Сitroеn Jumpy», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортний засіб «Toyota Corolla», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] пункту 10.1. ПДР. За фактом порушення, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол (а.с.7). Актом огляду транспортного засобу №117 від 30.03.2017 було оглянуто пошкоджене майно та зафіксовано перелік пошкоджень. Встановлено, що автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , потребує відновлювального ремонту (а.с.23-24). Відповідно до рахунку-фактури ТзОВ «Сервісного центру «Діамант» №ДМ00003102 від 01.04.2017, ремонт транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 102 891,72 грн (а.с.15). Згідно з страховим актом №150918 від 07.04.2017, сума відшкодування по умовах страхування автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , по вчиненню ДТП 30.03.2017 становить 102 861,37 грн (а.с.33). Ремонтною калькуляцією №03/117/17 від 10.04.2017, яка є додатком до висновку №117, визначено, що вартість ремонту транспортного засобу марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 99 173,87 грн. (а.с.22-23). Відповідно до висновку №117 від 14.04.2017 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом Вербов В.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дослідження становить 99 173,87 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодення під час ДТП 30.03.2017, становить 65 805,24 грн. Ринкова вартість автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , становила 239 286,97 грн (а.с.17-21). АСК «ІНГО Україна» 20.04.2017 виплачено Сервісному центру Діамант ТОВ 102 861,37 грн, що стверджується розпорядженням по страховому випадку №150918 про перерахування грошових коштів та платіжним дорученням №4177 від 20.04.2017 (а.с.33, 34). 27.10.2017 ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 65 295,24 грн (а.с.35). З копії трудової книжки [NUMBER] , виданої 29.07.1980 на ім`я [PERSON] вбачається, що 27.12.2017 вчинено запис про звільнення його з посади майстра будівельних та монтажних робіт згідлно з п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.51-52). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з виплатою позивачем як страховиком відшкодування потерпілому, відповідальність якого застрахована цим страховиком, та переходом до останнього права вимоги до відповідача як завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування (суброгація). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР). Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Приписами частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України). Відповідно до приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (частина 3 статті 988 ЦК України). Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Нормою статті 27 Закону №85/96-ВР встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Закон №1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якими якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 30.03.2017 у місті Львів по вул. Зелена,299 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Сitroеn Jumpy», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , яка належить ТОВ «Компанія Віта». Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Сitroеn Jumpy», реєстраційний номер [NUMBER] , на час ДТП була застрахована ПАТ НАСК «Оранта» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0371542. Транспортний засіб «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , на час ДТП був застрахований від ризику пошкодження ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (яке у подальшому змінило назву на АТ «СК «ІНГО») відповідно до договору страхування №640540815.16. Страховик ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» оплатила ремонт автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 102 861,37 грн та звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 65 295,24 грн. Надаючи оцінку аргументам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 та від 16.04.2019 року у справі №927/623/18. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд зауважує, що непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. У матеріалах справи наявна довідка про дорожньо-транспортну пригоду, якою підтверджується факт ДТП за участю транспортних засобів «Сitroеn Jumpy», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , яка належить ТОВ «Компанія Віта», а також встановлено, що ДТП відбулося внаслідок порушення [PERSON] п.10.1. ПДР. Стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП, за наслідком розгляду якого судом закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Суд зауважує, що факт ДТП та завдання внаслідок цієї події шкоди відповідач не заперечує і не оспорює. Більше того, зі змісту поданого ним відзиву на позовну заяву вбачається, що він не заперечує розмір завданої шкоди, однак на його переконання, такий у більшій частині перекривається страховою сумою за полісом обов`язкового страхування №АК/0371542, яка складає 100 000,00 грн, яку повинен сплатити страховик, а різницю 2 891,12 грн він згідний відшкодувати. Наведені вище обставини, у своїй сукупності, переконливо свідчать про протиправність дій [PERSON] під час керування ним 30.03.2017 автомобілем «Сitroеn Jumpy», реєстраційний номер [NUMBER] ,внаслідок чого майну іншої особи (автомобілю «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] ) завдано шкоди. Крім цього, суд зазначає, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин. Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновок Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц. Однак відповідач жодного належного та допустимого доказу на спростування своєї вини у заподіянні шкоди автомобілю «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , не надав, як і не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зважаючи на викладені обставини, суд доходить переконання про наявність обґрунтованих підстав для застосування до відповідача приписів статті 1194 ЦК України та стягнення з нього різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аргументи відповідача про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика ПАТ НАСК «Оранта», що є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між відповідачем та ПАТ НАСК «Оранта», яким було застраховано автомобіль «Сitroеn Jumpy», державний номерний знак [NUMBER] , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законі №1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, Договором (полісом) обов`язкового страхування №АК/0371542 передбачено франшизу в сумі 510 грн. Суд зауважує, що різниця між виплаченою позивачу страховиком ПАТ НАСК «Оранта» сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач як особа, винна у завданні шкоди, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки вартість майнового збитку, завданого потерпілому пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, який повинен бути виплачений страховику (позивачу) страховиком завдавача шкоди - ПАТ НАСК «Оранта», то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19, 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Аргументи відповідача щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, на переконання суду, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем на надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його матеріального становища. Надаючи оцінку аргументам позивача щодо суми стягнення суд звертає увагу на те, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Суд зауважує, що після виплати позивачем як страховиком страхового відшкодування потерпілому деліктне зобов`язання не припинилося, оскільки у зв`язку із проведенням такої виплати до позивача перейшло право вимоги до завдавача шкоди (відповідача) у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункти 43, 44). З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач фактично оплатив ремонт автомобіля «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , у сумі 102 861,37 грн. Водночас, висновком №117 від 14.04.2017 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ та ремонтною калькуляцією до цього висновку встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р.н. [NUMBER] , у сумі 99 173,87 грн та вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику цього автомобіля внаслідок пошкодження під час ДТП у сумі 65 805,24 грн. Суд наголошує, що із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. При цьому, Верховним Судом (постанова від 15.10.2020 у справі №755/7666/19) роз`яснено, що фактичним розміром шкоди є саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» становить 99 173,87 грн - 65 295,24 грн = 33 878,63 грн, де: 99 173,87 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] ; 65 295,24 грн - вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП, з урахуванням франшизи. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 587,74 грн (33 878,63 х 100% : 37 595,88 = 90,11; 1 762,00 : 100% х 90,11% = 1 587,74). На підставі статей 22, 988, 993, 1166, 1187, 1194, статті 27 Закону України «Про страхування», статей 1, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: partial