Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2017 року, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання договору довічного утримання недійсним було задоволено. Даним рішенням визнано недійсним договір довічного утримання від 03.11.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач [PERSON] подала заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, зазначаючи про те, що рішенням суду не вирішено питання про витрати понесені у зв'язку зі сплатою вартості проведення та складення висновку судово-психіатричної експертизи у розмірі 3 180,74 грн. та витрат пов'язаних із поданням клопотання про забезпечення доказів у розмірі 121,80 грн. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки відповідача та третьої особи суд не повідомили. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути заяву у її відсутності, зазначила, що вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідно до положень ч. 3 ст. 220 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. При постановленні рішення судом було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснено у п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. Як убачається із матеріалів справи позивачем на виконання ухвали суду від 25.04.2016 року та повідомлення Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 13.06.2016 року про перерахування коштів по оплаті вартості експертизи було сплачено 3 180,74 грн. за проведення судово-психіатричної експертизи, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 40 від 01.07.2016 року (т. 1, а.с. 216-218, 222, т. 2 а.с. 53). З приводу вимоги щодо розподілу витрат пов'язаних із поданням позивачем заяви про забезпечення доказів слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 87 ЦПК України, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, несе сторона, яка заявила клопотання про вчинення цих дій. Пунктом 46 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 87 ЦПК, не є вичерпним. Водночас, як роз'яснено п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, сплата судового збору у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 1 частини другоїстатті 4 Закону № 3674-VI, за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до статті 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи статті 168 ЦПК у судовому засіданні. Як вбачається із змісту ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2015 року про забезпечення доказів, остання постановлювалась в порядку ст. 137 ЦПК України, оскільки клопотання представником позивача заявлялося під час розгляду справи в судовому засіданні стосовно витребування документів, які за своїм змістом містять у собі лікарську таємницю та інформації щодо заповіту спадкодавця, а тому є такими у витребуванні яких є складнощі (т. 1 а.с. 69, 70). При подачі заяви про забезпечення доказів позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (т. 1 а.с. 67). Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем судовий збір при подачі заяви про забезпечення позову було сплачено помилково. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За викладених обставин заява позивача [PERSON] знайшла своє підтвердження в судовому засіданні у частині вимог щодо розподілу судових витрат по оплаті вартості проведення судово-психіатричної експертизи, у зв'язку з чим у цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: partial