overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.08.2000 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що сторони не проживають як подружжя протягом шести років. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, примирення між ними неможливе, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, про його час та місце повідомлений належним чином, 23.10.2019 року представник позивача, адвокат Козак І.В. подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 42). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про його час та місце повідомлена належним чином шляхом розміщення двічі оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області № 18913/19-Вх. від 18.11.2019 року місце проживання [PERSON] в Івано-Франківській області не зареєстроване. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила та не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 18.08.2000 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 207 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та вважають за доцільне шлюб розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.05.1979 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей, які на даний час повнолітні. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільно з відповідачем вони не проживають вже більше 10 років, шлюб сторін носить виключно формальний характер, суперечить його інтересам, примирення між ними неможливе, перебувати в шлюбі з відповідачем він не бажає. Тому позивач просить цей шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 15.03.2017 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 03.03.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 19.05.1979 року. Шлюб зареєстровано Матеївецькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №7 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають близько десяти років, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Відповідач у своїй вищевказаній заяві не вказала яким прізвищем вона бажає іменуватися після розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.05.1994 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народився син, який на даний час повнолітній. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що протягом останніх років спільне життя сторін поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, вони виявилися людьми з цілковито різними характерами. Ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено близько 10 років тому, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини і надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, 20.05.2021 року подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглядати в його відсутності (а.с. 12). Відповідач проти розірвання шлюбу в судовому засіданні по суті не заперечила, хоча пояснила, що оскільки позивач незаконно заволодів її майном, то шлюб не слід розривати до повернення позивачем цього майна. Відповідач визнала ту обставину, що сторони спільно не проживають тривалий час та не вказала, що бажає відновити своє дошлюбне прізвище в зв`язку з розірванням шлюбу. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 23.09.2014 року, сторони одружилися 19.05.1994 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 198 (а.с. 5). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини близько 10 років тому, не вживають заходів для примирення. Тому вказаний шлюб розірвати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.05.2018 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що між сторонами часто виникали непорозуміння, сварки та скандали. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, вони виявилися людьми з цілковито різними характерами. Ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати та залишити проживати з нею вказану дочку. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи належно повідомлена. 20.08.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився, 20.08.2021 року в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив надати строк для примирення. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 19.05.2018 року. Шлюб зареєстровано Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 163 (а.с. 5). Внаслідок укладення шлюбу прізвищ сторони не змінювали. Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не примирилися в наданий судом двомісячний термін, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання дочки сторін суд вважає, що останню слід залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.10.1992 року він перебуває з відповідачкою в шлюбі. Неповнолітніх на даний час дітей у них немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що відповідачка взагалі не цікавилась життям позивача, не брала участі у вирішенні сімейних проблем, не проявляла належного піклування та турботи. У сторін склались різні погляди на сімейне життя, що призводило до значних непорозумінь та сварок, які негативно впливали на моральний та духовний стан позивача, а також подавало негативний приклад дітям. В 2008 року відповідачка залишила позивача та з того часу проживає в Італії, уникала спілкування з ним та категорично відмовилась повертатись додому. З того часу сторони не підтримують жодних стосунків, надій на примирення та відновлення шлюбних відносин немає. Позивач вважає, що шлюб сторін носить формальний характер та просить цей шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надіслані на адресу відповідачки судові виклики в судові засідання 20.07. та 31.07.2015 року відповідачці не вручено у зв'язку із закінченням зберігання даної кореспонденції. (а.с. 18, 21). Причин своїх неявок відповідачка суду не повідомила та не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу сторони одружилися 20.10.1992 року. Шлюб зареєстровано відділом ЗАГС Коломийському міськвиконкому, актовий запис №519 (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини в 2008 році, з того часу не вживають заходів для примирення. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин цей шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.04.2011 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі. Дітей від шлюбу у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу він вважає те, що вони з відповідачкою виявилися людьми різних характерів та поглядів на життєві ситуації, вони не могли дійти згоди при вирішенні простих побутових питань, з приводу чого між ними виникали непорозуміння та конфлікти. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася через 3 місяці після одруження та з того часу сторони не підтримують жодних відносин. Позивач вважає, що даний шлюб носить формальний характер, надій на примирення з відповідачкою немає. Відповідачка ухиляється від розірвання даного шлюбу в органі ДРАЦС. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву від 22.02.2016 року, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 14.03.2016 року представник відповідачки адвокат Онищенко О.І. подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги відповідачка визнає, а справу просить розглядати в її та відповідачки відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 21.04.2011 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №29 (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, з 2011 року проживають окремо, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Прізвища сторін в зв'язку з укладенням шлюбу не змінювались. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.11.2000 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO],та [PERSON], [INFO].. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що він та відповідач виявилися людьми різних поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства, відсутність між ним та відповідачем взаєморозуміння і довіри. Тому з кінця 2015 року сторони сімейних стосунків не підтримують, стан їхніх теперішніх взаємовідносин виключає можливість збереження сім'ї. Отже, їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить даний шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 17.03.2017 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання нею судових повісток-викликів (а.с.15, 18). Відповідач не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 21.11.2000 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківській області, актовий запис № 36 (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини з кінця 2015 року, не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.11.2017 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. За час спільного проживання дітей у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що в сторін різні погляди на сімейне життя. Вони неодноразово робили спроби покращити сімейні відносини, однак, виявилось, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Між сторонами продовжують виникати сварки, протиріччя у вирішенні життєвих питань, в результаті чого вони втратили почуття поваги одне до одного. Шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати та залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, до позову долучено заяву від 01.09.2019 року, в якій вона зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 10). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 21.11.2017 року. Шлюб зареєстровано Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2857 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved