Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до Ходорівської об`єднаної територіальної громади (відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати факт спільного проживання [PERSON] із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] право власності на: земельну ділянку площею 1,0488 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №025314 від 27.09.2000; на земельну ділянку площею 1,7104 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №025315 від 27.09.2000. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0488 гектари, розташована на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району. На день смерті разом з [PERSON] проживала і була прописана його дружина [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину та вступила в управління та володіння спадковим майном, однак юридично спадщину не оформила. Мати після смерті хворіла та потребувала постійної опіки, тому позивачка була змушена переїхати проживати до матері в с. Калинівка, щоб піклуватися про неї, купувати їй ліки, допомагати їй по господарству. 26.09.2005 мати на випадок смерті розпорядилася своїм майном, заповівши все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося доньці [PERSON] . [INFO] мати позивачки померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельна ділянка на території Дев`ятниківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7104 га згідно з Державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025315 та земельна ділянка на території Дев`ятниківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0488 га, яку вона успадкувала після смерті чоловіка. Позивачка проживала з матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від неї. Позивачка звернулася в нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено в цьому у зв`язки з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви для прийняття спадщини, а також з підстави відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.53), в якій зазначає про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак у поданому до суду відзиві зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заяви та клопотання учасників справи. Представник позивача подав заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності його і позивачки та виклик у судове засідання свідків (а.с.57). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.47-48). Ухвалою від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.59-60). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.03.1962 (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.11.1987, актовий запис №12. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 14.11.1987 (а.с.11). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2002 та серії [NUMBER] від 21.11.2009, [PERSON] помер [INFO] в с. Калинівка Жидачівського району Львівської області, а [PERSON] померла [INFO] у с. Калинівка Жидачівського району Львівської області (а.с.12, 16). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025314, виданого 27.09.2000 на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го дем. скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16 червня 2000 року №193, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,0488 га, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №314 (а.с. 15). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025315, виданого 27.09.2000 на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го дем. скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16 червня 2000 року №193, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7104 га, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №315 (а.с. 20). Відповідно до заповіту, складеного 26.09.2005 у с. Дев`ятники Жидачівського району Львівської області, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право доньці [PERSON] (а.с.17). Постановою від 06.07.2018 нотаріус Жидачівської ДНК відмовив у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через те, що вона пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством, на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи (а.с.21). Згідно з довідкою ВК Ходорівської міської ради від 13.06.2017 №181, [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка наступила 20.11.2009 р. В Дев`ятниківській сільській раді посвідчено заповіт [PERSON] в користь доньки [PERSON] . Разом з [PERSON] на день смерті в даному господарстві без реєстрації проживала її донька [PERSON] (а.с. 19). Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона є дочкою позивачки. Її дідусь та бабця проживали разом в с. Калинівка. Їм обом належали земельні ділянки, оскільки вони працювали в колгоспі. Після смерті дідуся бабця успадкувала належну йому земельну ділянку. Так як бабця хворіла на астму її батьки у 2005 році переїхали жити до неї у с.Калинівка, однак мати реєстрацію місця проживання не змінювала. Мати допомагала бабці та займалася господарством. За життя бабця склала на матір заповіт, а в листопаді 2009 року бабця померла. Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивачки разом із матір`ю на час відкриття спадщини, що є перешкодою для позивачки у оформленні в нотаріуса спадщини після її смерті. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за заповітом після смерті матері і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ). Так, в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Приписами частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] до дня її смерті [INFO] , тобто на час відкриття спадщини. Суд зауважує, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] на час смерті останньої повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами та показанням свідка), які узгоджуються між собою, відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх обґрунтованих підстав вважати доведеність факту постійного спільного проживання позивачки з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Суд зазначає, що встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки усуває перешкоди у вирішенні питання спадкування нею належних [PERSON] прав та обов`язків, що належали спадкодавиці на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] та [PERSON] належало право власності на земельні ділянки площею 1,0488 га та 1,7104 га, які розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що їм видано відповідні Державні акти. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на земельну ділянку площею 1,0488 га відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №025314 від 27.09.2000). Спадкування відбувається за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. [PERSON] як дружина спадкодавця та [PERSON] як дитина спадкодавця входять до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , однак лише [PERSON] прийняла спадщину, вчинивши дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавцем (чоловіком) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON] . Відсутність у [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 1,0488 га не має для суду юридичного значення, оскільки в силу приписів частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд доходить переконання, що [PERSON] на час її смерті належало право власності на земельну ділянку площею 1,0488 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №025314 від 27.09.2000 та на земельну ділянку площею 1,7104 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №025315 від 27.09.2000. З огляду на встановлений судом факт постійного проживання [PERSON] разом з померлою [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини, а також на відсутність фактичних даних, які б свідчили про заявлення [PERSON] про відмову від цієї спадщини суд зазначає, що [PERSON] в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла зазначену спадщину. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом) не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved