Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В серпні 2021 року [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Микитчин П.С., звернулися до суду з позовом до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, в якому просили: -визнати за [PERSON] право власності на 1/24 частину домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , як спадкоємцем, яка в порядку ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] та право власності на 1/3 частину даного домоволодіння, як члена колишнього колгоспного двору; -визнати за [PERSON] право власності на 7/24 частини домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та право власності на 1/3 частину даного домоволодіння, як члена колишнього колгоспного двору. Позов обґрунтований тим, що станом на 15 квітня 1991 року позивачі проживали в домоволодінні по [ADDRESS] та були членами колгоспного двору. Також у вказаному домоволодінні проживав [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . У зв`язку із смертю [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину вказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] є спадкоємцем, яка має право на спадкування за заповітом даної частини майна. Спадкоємцем, яка має право на обов`язкову частку у спадщині є позивач [PERSON] , як непрацездатна вдова. Спадщину прийняли, однак коли звернулися з заявою про отримання свідоцтв, нотаріус відмовив у зв`язку з відсутністю документа, який посвідчує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Просили визнати за ними право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування та як членами колишнього колгоспного двору. Відповідач заперечень проти позову не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 05 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Микитчин П.М. просив справу розглядати у його відсутності, про що вказав у письмовому клопотанні. Рогатинська міська рада Івано-Франківської області в особі голови Насалика С.С. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради Івано-Франківської області за №73 від 19 травня 2021 року господарство по [ADDRESS] відносилось до суспільної групи «колгоспні двори». Станом на 15 квітня 1991 року позивачі [PERSON] та [PERSON] проживали у вказаному домоволодінні та були членами колгоспного двору. Також в ньому проживав [PERSON] . Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» дав судам роз`яснення, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, спірний житловий будинок та приналежні будівлі станом на 15 квітня 1991 року належали [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних частках по 1/3 частині, як майно колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 28 січня 2019 року виконавчим комітетом Кліщівнянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. У зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кліщівнянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 24 березня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №9, [PERSON] все своє майно заповів позивачу [PERSON] . Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради Івано-Франківської області за №73 від 19 травня 2021 рокузаповіт [PERSON] від 24 березня 2016 року не змінений та не скасований. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Встановлено, що дружина спадкодавця [PERSON] - позивач [PERSON] , [INFO] на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку та була непрацездатною вдовою, тобто має право на обов`язкову частку у спадщині згідно положень ст. 1241 ЦК України. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради Івано-Франківської області за №73 від 19 травня 2021 рокуна день смерті [PERSON] разом із ним проживала його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] та спадкоємець за законом [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Оскільки спадкодавцю [PERSON] належало майно - 1/3 частина спірного домоволодіння, на яке він склав заповіт та з врахуванням того, що у разі спадкування за законом у першу чергу спадкоємцями були б [PERSON] , як дружина спадкодавця, а також його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом встановлено, що обов`язкова частка непрацездатної вдови [PERSON] у майні спадкодавця [PERSON] складає 1/24 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] як спадкоємцю за заповітом належить 7/24 частки даного спірного домоволодіння. Однак постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк Х.Я. від 23 липня 2021 року №161/02-31, [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відмовлено, через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на домоволодіння. Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого на ім`я [PERSON] та копії довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 09 липня 2021 року №357 вбачається, що до складу спірного домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 93,1 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., літня кухня площею 35,8 кв.м., стайня площею 36,7 кв.м., комора площею 28,1 кв.м., ворота площею 10,8 кв.м., огорожа площею 54,2 кв.м., криниця 9,0 м/п. Реєстрація права власності на домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. Згідно копії висновку про вартість об`єкта оцінки, вартість спірного домоволодіння станом на 02 серпня 2021 року становить 84 600 грн. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ст.ст.1233, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що поширюється на спірні правовідносини, колгоспний двір визначався, як сімейно - трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення ст.ст.17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року , мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані обставини дають суду зробити висновок про те, що станом на 15 квітня 1991 року, кожен із членів двору, в тому числі і позивачі по справі мали по 1/3 частці, у вище вказаному житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, оскільки позивачі набули право власності на спірне домоволодіння, як спадкоємці після смерті [PERSON] та як члени колишнього колгоспного двору, однак не можуть отримати свідоцтв про право на нерухоме майно, тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Outcome: approved