Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - позивач, товариство) звернулося до суду з позовом і просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 36871,02 грн., інфляційні збитки у розмірі 6566,43 грн., 3 проценти річних у розмірі 2974,40 грн. та судові витрати у сумі 2270 грн. Свої вимоги мотивує тим, що протягом опалювального періоду 2017-2018 роки подавав теплоносій до будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності декільком власникам. Загальна площа будівлі за становить 1759,8 кв.м. Відповідач є власником нежитлових приміщень у будівлі площею 563,5 кв.м. Факт споживання теплової енергії підтверджується: актами приймання-передачі теплової енергії до яких внесено обсяг спожитої теплової енергії визначений за показниками вузла обліку теплової енергії; нарядом на відключення будівлі від опалення від 17.05.2018, в якому зафіксовано показники вузла обліку теплової енергії та підписаний з боку споживача; висновками Господарського суду Сумської області в рішенні від 31.10.2019 у справі № 920/601/18, про стягнення заборгованості за послуги з опалення за період з січня 2017по квітень 2018 року. Відповідач повідомив позивача про те, що його інтереси представляє [PERSON] за нотаріальною довіреністю від 21.07.2016, яка, у тому числі цією довіреністю уповноважена користуватися та розпоряджатися приміщенням відповідача. 02.02.2018 позивач направив на адресу [PERSON] проект договору № 1749-Т від 01.02.2018 з проханням підписати та один примірник повернути на адресу позивача, проте відповіді отримано не було, договір не було укладено. Листом № 5467 від 30.10.2020 позивач направив на адресу відповідача рахунки на оплату та акти приймання-передачі теплової енергії, які були отримані 06.11.2020. За лютий 2018 року відповідач спожив 9,56 Гкал теплової енергії на суму 19018,39 грн, за березень 2018 року відповідач спожив 6,842 Гкал теплової енергії на суму 13611,28 грн., за квітень 2018 року відповідач спожив 2,132 Гкал на суму 4241,35 грн, проте вартість спожитої теплової енергії у розмірі 36871,02 грн. відповідачем не сплачено. Зазначає, що позивачем враховані фінансові санкції за порушення грошового зобов`язання, а саме: інфляційне збільшення боргу в сумі 6566,43 грн. та 3 проценти річних в сумі 2974,40 грн. 08.06.2021 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідачу належить право на частину нежитлових приміщень будівлі. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру та факту поставленої відповідачу теплової енергії. Обставини на які посилається позивач не відповідають наданим доказам. Надані позивачем документи щодо невиконання відповідачем зобов`язання укласти договір приєднання/поставки тепла є неналежними та такими, що не пов`язані з предметом позову. Вказує, що позовна заява подана позивачем 22.04.2021, тому рахунки по оплаті тепла за лютий, березень 2018 року знаходяться за межами строку позовної давності. Просить застосувати позовну давність до зобов`язання сплатити рахунки за лютий, березень 2018 року до 20 березня та 20 квітня 2018 року. 23.06.2021 представником позивача Приходько Д.В. подано відповідь на відзив, згідно якої зазначає, що приміщення відповідача не було відключено від системи централізованого опалення, тому відповідач споживав теплову енергію на опалення приміщення протягом заявленого періоду. З детального розрахунку обсягу спожитої теплової енергії вбачається, що обсяг спожитої теплової енергії на будівлю береться з актів приймання-передачі теплової енергії, переводиться за коефіцієнтом в Гкал, додається коефіцієнт втрат теплової енергії згідно з паспортом лічильника та множиться на відсоток площі, яка належить відповідачу від загальної площі будівлі. 08.10.2012 між ТОВ «Юридична консалтингова група» та [PERSON] укладено договір про порядок та умови використання, володіння та розпорядження частиною площі лабораторно-виробничого корпусу згідно якого останній передав першому в користування приміщення за адресою: [ADDRESS] . Одночасно подібні договори були укладені з іншими власниками будівлі, а приміщення були передані ТОВ «Юридична консалтингова група», з яким позивач уклав договір № 1751-Т від 01.02.2013 про надання послуг з централізованого опалення. 01.01.2017 між ТОВ «Юридична консалтингова група» та відповідачем укладено новий договір про порядок та умови використання, володіння та розпорядження частиною площі лабораторно-виробничого корпусу № 39/17. 01.10.2018 ТОВ «Юридична консалтингова група» повідомило позивача, що ним подано позовну заяву до відповідача про стягнення заборгованості за опалення приміщення, а також про те, що з січня 2018 року припинені договірні відносини з [PERSON] та іншими власниками будівлі. Між позивачем і відповідачем не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та не визначено строків оплати послуг. 30.10.2020 на адресу представника відповідача направлено рахунки на оплату та акти приймання передачі теплової енергії, проте оплата так і не була здійснена. Зазначає, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, оскільки дізнався про те, що обов`язок оплати за послуги з централізованого опалення покладено на відповідача лише 01.10.2018, тому термін позовної давності спливає 01.10.2021. Представник позивача Приходько Д.В. у судовому засідання позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Зазначила, що відповідач є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] та споживав теплову енергію на опалення приміщення протягом заявленого періоду. На адресу відповідача направлено рахунки на оплату та акти приймання передачі теплової енергії, проте оплата так і не була здійснена. Заперечувала проти застосування строків позовної давності. Вказувала, що позовна заява подана до суду в межах строків позовної давності, оскільки дізналися про те, що обов`язок оплати за послуги з централізованого опалення покладено на відповідача лише 01.10.2018. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити. Зазначив, що борг відповідача нарахований позивачем згідно методики, яка затверджена Постановою КМУ № 630, однак така методика не стосується нежитлових приміщень комерційного призначення. Вказував, що відповідач набув у власність нерухоме майно лише 28.03.2018. Просив застосувати строки позовної давності. Заяви, клопотання. 08.06.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 23.06.2021 представником позивача подано відповідь на відзив. 24.06.2021 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 13.07.2021 надійшло клопотання представника ТОВ «Юридична консалтингова група» про залучення до участі у справі у якості третьої особи. 03.08.2021 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи. 15.10.2021 представником позивача подано пояснення по справі. 15.10.2021 представником відповідача подано пояснення по справі. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.04.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін на 11.06.2021. 11.06.2021 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 24.06.2021. 24.06.2021 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 13.07.2021. 13.07.2021 ухвалою суду клопотання представника ТОВ «Юридична консалтингова група» про залучення до участі у справі у якості третьої особи залишено без задоволення, розгляд справи відкладено на 03.08.2021. 03.08.2021 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 30.09.2021. 30.09.2021 розгляд справи відкладено на 15.10.2021 для дослідження доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідач [PERSON] є власником частин нежитлової будівлі лабораторно-виробничого корпусу за адресою: [ADDRESS] , площею 503,5 кв.м. з 12.09.2005 та площею 62 кв.м. з 27.07.2012, що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.09.2005 та від 27.07.2012 (а.с. 13, 14). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» визначено виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування, визначеної Додатком № 2 (а.с. 5). Позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування по [ADDRESS] , що підтверджується актами прийому-передачі за лютий - квітень 2018 року (а.с. 18, 19, 20). 21.07.2016 [PERSON] видано довіреність, якою він уповноважив [PERSON] представляти його інтереси, зокрема, в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, розпоряджатися та користуватися: продати, обміняти, передавати в оренду (за ціною та на умовах на її розсуд) належним йому нерухомим майном, нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк дії довіреності три роки та дійсна до 21.07.2019. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В., зареєстрована в реєстрі № 1497 (а.с. 15). 01.01.2017 між [PERSON] та ТОВ «Юридична консалтингова група» укладено Договір № 39/17 про порядок та умови використання та розпорядження частиною приміщень лабораторно-виробничого корпусу, який знаходиться у спільній частковій власності. Предметом договору є приміщення площею 33,8 кв.м., яке належить [PERSON] на праві спільної часткової власності лабораторно-виробничого корпусу та на підставі Доручення від 21.07.2016 від [PERSON] , розпоряджатися та користуватися власністю, приміщення площею 565,5 кв.м. лабораторно-виробничого корпусу, загальна площа яких становить 599,3 кв.м. (а.с. 83-84). Відповідно до Акту прийому-передачі теплоенергії за лютий 2018 року позивачем надано послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] у розмірі 29,801 Гкал, з яких: 19,675 Гкал - ТОВ «Юридична консалтингова група»; 10,126 Гкал [PERSON] . Згідно Акту прийому-передачі теплоенергії за березень 2018 року позивачем надано послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] у розмірі 21,328 Гкал, з яких: 14,081 Гкал - ТОВ «Юридична консалтингова група»; 33,98 Гкал [PERSON] (а.с. 16). 27.02.2018 на адресу [PERSON] направлено договір № 1749-Т від 01.02.2018 про надання послуг з постачання теплової енергії на приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 599,3 кв.м., яке належить на праві власності, в тому числі: [PERSON] - 28,8 кв.м.; [PERSON] - 5,0 кв.м.; [PERSON] - 503,5 кв.м.; [PERSON] - 62,0 кв.м. (а.с. 27). Згідно Актів прийому-передачі теплової енергії по приміщенню, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , споживач [PERSON] , позивачем надано послуги з постачання теплової енергії у лютому 2018 року у розмірі 9,560 Гкал на суму 19018,39 грн., у березні 2018 року у розмірі 6,842 Гкал на суму 13611,28 грн., у квітні 2018 року у розмірі 2,132 Гкал на суму 4241,35 грн. (а.с. 18, 19, 20). 30.10.2020 на адресу [PERSON] , як власнику нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 565,5 кв.м. направлено вимогу про проведення розрахунку за існуючою заборгованістю у розмірі 36961,02 грн. (а.с. 29). З долучених до позову розрахунків суми інфляційного збільшення та трьох процентів річних вбачається, що позивачем за період заборгованості з 21.03.2018 по 16.04.2021 на суму 19018,39 грн. нараховано суму інфляційного збільшення у розмірі 3903,17 грн., за період заборгованості з 21.04.2018 по 16.04.2021 на суму 13611,28 грн. нараховано суму інфляційного збільшення у розмірі 2663,26 грн. та три проценти річних на суму заборгованості за період з 21.03.2018 по 16.04.2021 у розмірі 2974,40 грн. (а.с. 31-35). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до статей 19 та 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати комунальних послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до статей 319 та 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 12.09.2005 є власником частини нежитлової будівлі, лабораторно-виробничого корпусу, площею 503,5 кв.м. та з 27.07.2012 частини нежитлової будівлі, лабораторно-виробничого корпусу, площею 62 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , за якою позивач у лютому, березні та квітні 2018 року надавав послуги з централізованого опалення. Відповідач від наданих позивачем послуг, у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано. Відтак між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, та оплати таких послуг. Договір про надання послуг з постачання теплової енергії між сторонами не укладено, що підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Доводи представника відповідача про набуття [PERSON] у власність нерухомого майна лише 28.03.2018 на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.09.2005 року та 27.07.2012 року. З огляду на викладене, у відповідача, як власника нерухомого майна, виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Судом встановлено, що відповідач, як власник нерухомого майна, належним чином не виконав свого обов`язку своєчасно і в повній мірі сплатити отримані послуги з постачання теплової енергії за лютий 2018 року у розмірі 19018,39 грн., березень 2018 року у розмірі 13611,28 грн., квітень 2018 року у розмірі 4241,35 грн., внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 36871,02 грн. Зазначений розмір заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати послуг за постачання теплової енергії, позивачем нараховано інфляційні втрати за час прострочення оплати заборгованості за лютий 2018 року та березень 2018 року у розмірі 6566,43 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2974,40 грн. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про нарахування заборгованості за розподілом між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг не за методикою визначеною у частині 4 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а на підставі постанови КМУ № 630. Предметом спору за позовом є заборгованість за теплопостачання за лютий, березень та квітень 2018 року, а Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 278.12.2018 за № 1502/32954 набула чинності з 01.09.2019, тому зазначені положення до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Разом з тим, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за надання послуг з теплопостачання за лютий, березень 2018 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Відповідно до частин 3 і 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки заборгованість за надання послуг з теплопостачання нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил, термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Плати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. Відтак, доводи представника позивача про те, що позовна заява подана до суду в межах строків позовної давності, оскільки дізналися про те, що обов`язок оплати за послуги з централізованого опалення покладено на відповідача лише 01.10.2018, на увагу суду не заслуговують. Позов надійшов до суду 22.04.2021, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за лютий 2018 року у розмірі 19018,39 грн., яка повинна була сплачена до 20.03.2018 та березень 2018 року у розмірі 13611,28 грн., яка повинна була сплачена до 20.04.2018. Тобто позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за лютий 2018 року та березень 2018 року, заявлені за період, який знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З цих підстав вимоги про стягнення інфляційних збитків у розмірі 6566,43 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2974,40 грн. нарахованих на заборгованість за спожиту теплову енергію за лютий 2018 року та березень 2018 року задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію за квітень 2018 року у розмірі 4241,35 грн. Вимоги про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за спожиту теплову енергію за квітень 2018 року на підставі статті 625 ЦК України позивач до відповідача не пред`являв. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію за квітень 2018 року у розмірі 4241 грн. 35 коп. Судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 207,44 грн. (4241,35 грн. х 2270 грн. : 46411,85 грн.).

Outcome: partial