Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4621510500:01:011:0108, площею 0,0512 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №637виданого 21.06.1996 Ходорівською міською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №240 без змін цільового призначення у зв`язку з переходом до [PERSON] права на незавершений будівництвом житловий будинок разом з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що у липні 1996 року він придбав у [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.07.1996. Земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний незавершений житловий будинок, належала також [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №637 виданого 21.06.1996 Ходорівською міською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №240. Домовляючись про купівлю незавершеного будівництва, він розумів що придбає його разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, оскільки за його кошти він виготовив всю земельну документацію та державний акт на землю на ім`я [PERSON] . У договорі купівлі-продажу від 15.07.1996 нічого не зазначалося щодо земельної ділянки. Державний акт на землю на [PERSON] разом з договором на будівництво житлового будинку від 08.07.1996 та рішенням виконкому Ходорівської міської ради депутатів трудящих від 18.04.1971 про відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво зшитий разом із договором купівлі-продажу незавершеного будівництва від 15.07.1996. [PERSON] помер [INFO] , спадкова справа після його смерті не відкривалась. Він з дружиною вже понад 20 років проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та користується земельною ділянкою, однак не зважаючи на ст. 30 ЗК України, діючого на момент укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, переоформити на себе земельну ділянку він не може, відтак не може оформити та зареєструвати право власності на житловий будинок. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачем подано клопотання про відкладення підготовчого засідання (а.с.46) та клопотання про заміну відповідача (а.с.56). Представником позивача подано заяву про перехід з підготовчого провадження до розгляду справи по суті (а.с.83). Відповідачами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову (а.с.75, 79, 81). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.38-39). Ухвалою підготовчого засідання від 01.10.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.49). Ухвалою підготовчого засідання від 05.04.2021 замінено у справі первісного відповідача належними відповідачами (а.с.58-59). Ухвалою підготовчого засідання від 05.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.84-85). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ходорівської міської ради депутатів трудящих від 18.04.1971 №112, [PERSON] відведено земельну ділянку розміром 450 кв.м. в м. Ходорів під індивідуальне житлове будівництво (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.07.1996, [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок незакінченого будівництвом, викінчено 80%, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.4-5). Догором на будівництво жилого будинку на праві приватної власості від 08.07.1996, [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва жилого будинку [ADDRESS] , розміром 450 кв.м. (а.с.6) Відповідно до Державного акта на право власності на землю серія ЛВ №637 від 21.06.1996, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 18.08.1995 №300 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,05 га у межах згідно з планом, розташована на території м.Ходорів, Ходорівська міська рада народних дкпутатів і призначеної для обслуговування житлового будинку (а.с.7-8). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.06.1997, [PERSON] помер [INFO] у місті Ходорів Жидачівського району Львівської області (а.с.11). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.06.2017 та додатку до витягу, земельна ділянка, розміром 0,0512 га, кадастровий №4621510500:01:011:0108, розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка на праві власності належить [PERSON] на підставі Державного акту ЛВ №637 від 21.06.1996 (а.с.12-14). Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу від 29.11.2017 №27, відмовлено [PERSON] у реєстрації права власності на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки Ходорівського УКГ №617 від 08.08.2017, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані внук [PERSON] , родич [PERSON] , правнук [PERSON] , правнук [PERSON] (а.с.57). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з придбанням на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та не вирішення у цьому договорі долі земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 (далі - ЗК України від 18.12.1990) та Закону України «Про власність» (далі - Закон №697-XII), норми яких були чинними на час виникнення спірних правовідносин, Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, приписами частини 4 статті 13 Закон №697-XII встановлювалося, що законодавчими актами Української РСР може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян. Згідно з положеннями частини 1 статті 14 Закон №697-XII, для ведення селянського (фермерського) й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля у довічне успадковуване володіння. Порядок і умови надання землі у довічне успадковуване володіння, а також розміри земельних ділянок визначаються Земельним кодексом Української РСР. Відповідно до приписів статті 6 ЗК України від 18.12.1990, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Частина 1 статті 22 ЗК України від 18.12.1990 передбачала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з приписами статті 23 ЗК України від 18.12.1990, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до частини 1 статті 30 ЗК України від 18.12.1990, при переході права власності на будівлю і споруд разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі споруди. Аналогічні за змістом норми передбачені частиною 1 статті 120 ЗК України та частиною 1 статті 377 ЦК України. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що на час укладення 15.07.1996 між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі продажу житлового будинку незакінченого будівництвом (викінченого на 80%), який знаходиться по [ADDRESS] , [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,05 гектарів для обслуговування цього житлового будинку. У зазначеному договорі купівлі продажу від 15.07.1996 сторони не вирішили питання долі цієї земельної ділянки. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що за загальним правилом, яке діяло як на час виникнення спірних правовідносин (стаття 30 ЗК України від 18.12.1990), так діє і на даний час (стаття 120 ЗК України), особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Таким чином, суд доходить переконання, що оскільки [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.1996, то відповідно до вищевикладених правових норм він набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння. Право [PERSON] на земельну ділянку фактично припинено відповідно до статті 30 ЗК України від 18.12.1990 (статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) внаслідок набуття позивачем права власності на житловий будинок. Такі висновки повністю узгоджуються з правовими висновками, зробленими Верховним Судом 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19). Крім цього, суд бере до уваги повне визнання позову відповідачами, які є спадкоємцями [PERSON] , що у розумінні частини 4 статті 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову за наявності для цього законних підстав. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 6, 22, 23, 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (№561-XII), статей 13, 14 Закону України «Про власність» (від 7 лютого 1991 року №697-XII), статті 120 Земельного кодексу України, статей 377, 392 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved