Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Свої вимоги до суду [PERSON] мотивував тим, що йому належить на праві приватної власності автомобіль «Ford Transit 330» (фургон малотоннажний) державний номерний знак [NUMBER]. У вересні 2014 року відповідач [PERSON] позичив вказаний автомобіль у позивача для перевезення картоплі. По дорозі сталася поломка двигуна автомобіля. На пропозицію позивача провести ремонт автомобіля відповідач відмовлявся. Пізніше, а саме 20.10.2015 р. взяв на ремонт головку автомобіля, яку повернув 04.03.2016 р. у несправному стані. Позивач вважає, що безвідповідальне ставлення до позиченого автомобіля та відмова від ремонту автомобіля є підставою для стягнення моральної шкоди. Він являється інвалідом 1 групи і відсутність автомобіля поставило його в тяжке матеріальне становище, тому відповідач повинен сплатити моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позивач просить суд зобов'язати [PERSON] відремонтувати автомобіль та стягнути на його користь 10 000 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Вітюк В.В збільшили позовні вимоги. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 49704 грн. завданої матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мацюк О.І пред'явлений позов не визнали. [PERSON] суду пояснив, що між ним та позивачем була домовленість про те, що він буде користуватись автомобілем «Ford Transit 330» (фургон малотоннажний) державний номерний знак [NUMBER], і за кожний використаний кілометр буде сплачувати [PERSON] 2 грн. У вересні 2014 року він загрузив у вказаний автомобіль картоплею і мав намір їхати її продати, але коли доїхав до с. Лука-Барська Барського району зрозумів, що двигун автомобіля несправний. Йому ще раніше не подобалась його робота, але [PERSON] запевняв, що це він так працює. Одразу після цього він подзвонив [PERSON] і повідомив про несправність двигуна і одразу повернувся в м. Бар. Оскільки він добре знав [PERSON] тому вирішив останньому допомогти в ремонті двигуна автомобіля. Умовою для цього було те, що [PERSON] хворіє і йому складно щось робити. Він особисто їздив за запасними частинами до двигуна в м. Вінницю. Потім, маючи тривалий стаж професійного водія, оглядав двигун, довідався, що останній вже ремонтувався, має несправності. Вважає, що його вини в пошкодженні двигуна не має, він не міг, проїхавши 80 км, пошкодити вказаний двигун, будь яких доказів на його вину, позивачем надано не було. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов із наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до показів сторін, судом було встановлено, що у вересні 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] належний йому на праві приватної власності автомобіль «Ford Transit 330» державний номерний знак [NUMBER] для транспортування картоплі. Відповідач зобов'язався за домовленістю сплачувати 2 грн. за кожний використаний кілометр. [PERSON] проїхав вказаним автомобілем 80 км. Відповідно до вимог ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із сутті відносин між ними. Отже, між сторонами не відбулося безоплатне користування автомобілем, що виключає правовідносини за договором позички. Відповідно до ч. 4 ст. 828 ЦК України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом з тим, враховуючи домовленість сторін про сплату коштів за використання автомобіля суд вважає, що між сторонами відбулись договірні відносини, які регламентуються ст. 759 ЦК України яка вказує, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до положень ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Сторонами зазначенні вимоги закону не були дотриманні. Крім того, як видно з ч. 3 ст.827 ЦК України, до договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України. А ст. 776 ЦК України з цієї глави говорить про ремонт речі, переданої у найм. У ч.1 ст. 776 ЦК України вказано, що поточний ремонт речі, переданої в найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч.2 ст. 776 ЦК України вказано, що капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на зазначені правові норми та те, що ремонт автомобіля після його поломки у відповідача, проводився за рахунок позивача наймодавця, [PERSON] нічим не довів обставин, який то був ремонт - поточний чи капітальний. Не доведено і обставин про те, для якого ремонту потрібні грошові кошти. Позивач вимагає стягнення з відповідача 43405 грн. вартості головки блоку автомобіля, 1000 грн. вартості прокладки, 714 грн. вартості мастила, 245 грн. вартості фільтра, 3840 грн. вартості шини, а загалом 59704 грн. При цьому позивач посилається на рахунок № 28 виданий ФОП [PERSON], який відображає вартість двох нових шин до автомобіля станом на 11.02.2016 р. без зазначення марки автомобіля, та немає жодного відношення до пошкодженої шини з автомобіля позивача. Вартість головки, прокладки, фільтра та масла позивач обґрунтував посилаючись на отриману інформацію з різних інтернет сайтів, станом на не визначений час, не відомо до якої марки автомобіля, вартість фільтра в рублях. Така інформація не стосується автомобіля позивача, тому не приймається судом як доказ. Інших письмових доказів позивачем не надано. Вартість відновлюваного ремонту головки та шини автомобіля «Ford Transit 330» (фургон малотоннажний) державний номерний знак [NUMBER] позивачем не визначена. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи , підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. [PERSON] своєї вини у пошкодженні двигуна автомобіля не визнав. Будь яких доказів, що вказане відбулось саме з його неправомірних дій, стороною позивача не було надано. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] не надав належних доказів наявності моральної шкоди, протиправності діянь відповідача та його вини в заподіянні позивачу моральної шкоди, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь позивача задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed