Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 листопада 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «К.О.Д.» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~доводів позову\~позивач посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири ВСК № 171687 від 21 грудня 2005 року. За цією адресою також зареєстрований, але не проживає з березня 2006 року відповідач. Оскільки на даний час реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі створює їй додаткові витрати на сплату комунальних послуг і перешкоджає вільному користуванню і розпорядженню своїм майном, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що належить позивачу на праві власності (а.с.2-5). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 листопада 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.24). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.25). До суду 26 листопада 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.26). Ухвалою судді від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~треті особи:\~Департамент адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради,\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«К.О.Д.»\~ про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням(а.с. 27-28). Від представника третьої особи 19 січня 2021 року та 26 січня 2021 року до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, просила ухвали рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.37-38, 42-43). Позивач надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2005 року належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Викладене підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-13). Згідно з довідкою № 8371 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 18 вересня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] , окрім позивача зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області, отриманими на запит суду (а.с. 26). Факт непроживання відповідача у квартирі, що належить позивачеві на праві приватної власності підтверджується актами, складеними сусідами позивача. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, наявність реєстрації у квартирі відповідача безумовно створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні їй власністю, оскільки зазначена обставина позбавляє її можливості на власний розсуд користуватися і розпоряджатися власною квартирою, як це передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України. Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 9ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Беручи до уваги, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, інших відомостей до суду не надходило, поважність причин непроживання відповідача за адресою реєстрації судом не встановлено, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved