Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 16.04.2018 року, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18.11.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1025. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO] року. Сімейні стосунки між сторонами не склалися. Через різні погляди на шлюб та сімю, між подружжям часто виникають сварки, в яких відповідач інколи застосовував до позивача фізичне насильство. Свідком даних сварок стає дитина, що негативно впливає на її психологічний стан. Спільне господарство сторони не ведуть, оскільки з 06 липня 2017 року проживають окремо, а тому шлюб наразі носить формальний характер. У своїх вимогах позивач просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], стягнути з відповідача судовий збір та відновити їй дівоче прізвище - [PERSON]. В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі і не заперечував щодо розірвання шлюбу, проте просив судові витрати, що складаються з судового збору розділити порівну між сторонами. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 11.05.2018 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області дану позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 16.05.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивача. 13.06.2018 року ухвалою Черкаського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.. 113 СК України). Встановлені судом обставини: 18.11.2016 року, Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 18.11.2016 року, Серія [NUMBER] (а.с.5). [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження від 26.04.2017 року, Серія [NUMBER]. В графі батько зазначений - [PERSON], в графі мати - [PERSON] (а.с.7). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки подружні відносини сторони не підтримують і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому шлюб необхідно розірвати. Твердження позивача щодо обставин розірвання шлюбу не спростовані відповідачем та матеріалами справи. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи що 13 червня 2018 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду по суті, то вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України не застосовуються до даної ситуації, оскільки визнання позову відповідачем відбулося на стадії розгляду справи по суті. Отже, вимога відповідача щодо розподілу судових витрат між сторонами пропорційно, є необґрунтованою та незаконною. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved