Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональній філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0005га смуги відведення залізниці на 275км+422м до 275км+428м перебуває у власності [PERSON]. Дана земельна ділянка була передана [PERSON], рішенням [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, проте у звязку із смертю останньої право власності на спірну земельну ділянку була оформлена на [PERSON] на підставі договору довічного утримання, у звязку зі чим був виготовлений державний акт. Земельна ділянка, яка перетинається із смугою відведення залізниці зареєстрована в Державному земельному кадастрі за №7321087900:01:004:0998. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 06.08.1997 року №96, державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянкута зобовязати відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 7321087900:01:004:0998, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Під час судового розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення 2 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 06.08.1997 року за №96, про стан приватизації земельних ділянок, в частині передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] Представник позивача [PERSON]\~ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, а також вказав на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку із спливом строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та в належному порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що рішенням виконкому [PERSON] сільської ради від 06.08.1997 року №96 було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,33 га, в тому числі: 0,12 га обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд та 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з копії договору довічного утримання від 26.04.2007 року №1041, [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок під №15 та земельну ділянку площею 0,33га для обслуговування жилого будинку і ведення особистого селянського господарства в с. Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області, а [PERSON], в свою чергу зобовязався довічно утримувати [PERSON] 05.06.2012 року в с. Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з її свідоцтва про смерть серії І-МИ №109014. Відповідно до копії Державного акту на право на земельну ділянку серії ПЖ №073040, [PERSON], на підставі договору довічного утримання від 06.04.2007 року, являється власником земельної ділянки, яка розташована в с. Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області, загальною площею 0,0526га, за кадастровим номером 7321087900:01:004:0998, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. При проведенні робіт ПП «Ріга» з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0005га смуги відведення залізниці на 275км+422м до 275км+428м перебуває у власності [PERSON], яка передана йому у власність на підставі свідоцтва на спадщину за законом №2882 від 29.11.2006 року ВЕС 380462. Згідно «Плана границ отвода полосы участок Вадул-Сырет-Черновцы», ширина смуги відведення на ділянці 269км+000м до 293км+090м перегону становить 15м від осі колії. Таким чином, площа перетину земельної ділянки відповідача [PERSON]в смузі відведення залізниці становить 0,0005га. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, яка належить [PERSON] Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. [PERSON] СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. [PERSON] Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»([PERSON] ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого [PERSON] Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується довідкою Відділу Держземагенста у Глибоцькому районі, відповідно до якої станом на 01.01.2012 року, під обєктами залізничного транспорту в с. Чагор, Глибоцького району, знаходиться площа 19,8га (а.с. 20). Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №28/891 від 12.08.2015 року за 2014 рік в сумі 25\~709,37 гривень, а за шість місяців 2015 року 19\~473,20 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 21,02 га., на території [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.6 ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, відповідач [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Згідно п.5 [PERSON] Верховної [PERSON] України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 [PERSON] Верховної [PERSON] Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього, відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, ведення якого згідно п.4 Порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи, до складу яких відповідно до п.5 Порядку входять державні кадастрові реєстратори. До набрання чинності вищевказаним Порядком, такі відомості вносились до Поземельної книги-згідно із Порядком ведення Поземельної книги, затвердженим постановою Кабінет-Міністрів України від 09.09.2009 № 1021. Відповідно до п.п.60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей пре його скасування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав. Відповідно до ст.26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.41 [PERSON] Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи викладені обставини, судом встановлено, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що Відокремлений підрозділ «Івано-франківська дирекція залізничних перевезень» у своєму листі на адресу голові [PERSON] сільської ради від 22.10.2012 року вказує на те, що ДТГО «Львіська залізниця» зверталась до сільради з листом про надання копій рішень [PERSON] сільської ради про передачу у власність земельних ділянок громадянам, в тому числі відповідачу [PERSON], якому передана у власність земельна ділянка площею 0,0526га, з яких площа перекриття складає 0,004 га. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу станом на 22.10.2012 року було достеменно відомо, що змелена ділянка відповідача [PERSON] загальною площею 0,0526га, часткового накладається на землі залізниці, а саме на 0,0004 га. Слід також зазначити, що технічна документація із землеустрою ПП «Ріга» передала позивачу ДТГО «Львівська залізниця» у кінця 2014 року, що підтвердив представник позивача, і позивач мав достатньо часу для звернення до суду в межах строків позовної давності. Проте, позивач звернувся до суду з позовом після спливу 3-ох річного строку позовної давності, а саме 25.02.2016 року. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у звязку із закінченням строку позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed