Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 05 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні позивач, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу Н6-62 №003235, укладеного 19 лютого 1999 року на Харківській товарній біржі [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] , була її рідною тіткою. [INFO] остання померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказаний житловий будинок. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, в відведений термін, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи той факт, що будинок придбаний на підставі договору, зареєстрованого на біржі, і немає нотаріального засвідчення. Враховуючи законодавчі акти які діяли на час укладання договору, угоди укладені на біржи нотаріального посвідчення не потребували. Договір купівлі продажі був зареєстрований в БТІ, тітка передала гроші за нього за користувалась ним як своєю власністю. У зв`язку з тим, що на даний час одна із сторін вищевказаного договору купівлі -продажу будинку померла, то нотаріально посвідчити такий договір неможливо. Тому вважає ,що остання набула права власності на придбане майно і вона в свою чергу, як єдина спадкоємиця має право на отримання спадщини після смерті тітки. Представники відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області та третьої особи Шевченківської держнотконтори Харківської області, в судове засідання не з`явилися надали до суду письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечували. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 20 липня 2021 року після усунення недоліків згідно ухвали від 06 липня 2021 року по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 серпня 2021 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Окрім того за клопотанням позивача по справі зроблено запит до нотаріальної контори за для з`ясування наявності заповітів, та інших спадкодавців після смерті [PERSON] . Представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області та представник третьої особи Шевченківської держнотконтори Харківської області, в судове засідання не з`явилися надали до суду письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечували. Суд заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаного будинку. Судом встановлено, що 19 лютого 1999 року згідно договору купівлі-продажу Н6-62 №003235 укладеного через Харківську товарну біржу та зареєстрованого в Шевченківському малому підприємстві технічної інвентаризації [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Харківській товарній біржі, на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № 003235 від 19 лютого 1999 року. 19 лютого 1999 року Шевченківським малим підприємством технічної інвентаризації, на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 1999 року, було зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на вищевказаний житловий будинок, запис №60. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу нерухомого майна, будинок було продано за 7227.00 гривень, які отримані продавцем до підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, новим власником стала: [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] виданого Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 23 червня 2020 року) [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцем [PERSON] за законом є її племінниця [PERSON] , інших спадкоємців не має. З свідоцтва про народження рідної [PERSON] (№ [NUMBER] яке видане Рай ЗАГС Шевченківського району Харківської області в 1938 році),вбачається ,що вона нарожилась [INFO] , її батьками в свідоцтві про народження відповідно вказані : [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво про народження (серія [NUMBER] видане Шевченківською селищною радою Харківської області 25 квітня 1953 року) підтверджує ,що [INFO] народився [PERSON] ,матірю якого зазначена [PERSON] . З свідоцтва про народження позивача (серія [NUMBER] видане Шевченківським ЗАГС від 13 вересня 1969 року) вбачається ,що [PERSON] , народилась [INFO] , її батькамит в свідоцтві про народження відповідно вказані: [PERSON] , [PERSON] . За життя тітка позивача одружилася та набула прізвища [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (серія [NUMBER] від 11 листопада 1972 року) (а.с.38). Позивач за справою згідно свідоцтва (серія [NUMBER] видане м.Харків від 11 серпня 1990 року) одружилася та набула прізвища [PERSON] (а.с.41). У визначений законом строк [PERSON] звернулась до Шевченківської районної державної нотаріальної контри Харківської області з заявою про прийняття спадщини. За її заявою заведена спадкова справа №94/2020. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Державним нотаріусом Шеіченківської нотаріальної контори Дідік Є.Г. дистом № 981/01-16 від 5 квітня 2021 року повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості з підстав того, що із документів, наданих для оформлення спадщини у вигляді житлового будинку, вбачається, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є Договір Н6-62 № 003235 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 лютого 1999 року, зареєстрований на Харківській товарній біржі 19 лютого 1999 року. Що також підтверджується інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а.с.23, 64-66). Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ч.1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем після смерті її рідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] . За положеннями ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Згідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За положеннями ст.1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, «ст.2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 Цивільного кодексу УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація Шевченківським малим підприємством технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого на Харківській товарній біржі 19 лютого 1999 року, а не нотаріусом, станом на лютий 1999 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Шевченківському малому підприємстві технічної інвентаризації тому [PERSON] на підставі статей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на будинок і правомірно володіла ним. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами). Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що позивач є спадкоємцем після смерті рідної тітки за законом, визнання за нею права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати. Сплачені судові витрати ,суд залишає за рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved