Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги позивача обґрунтовані наступним. З відповідачем у справі він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 січня 2018 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В березні 2020 року відповідач забрала сина [PERSON] та залишила позивача з сином [PERSON] . 07.06.2020 відповідач привезла сина [PERSON] та залишила позивача з дітьми. Далі відповідач дітьми не цікавилася, не виховувала їх і не утримувала. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Заперечення відповідача. Відповідач заперечила, що причиною ситуації, яка склалася, стало погіршення відносин з позивачем, що і змусило її залишити сім`ю. Дійсно, діти залишились з позивачем, але їй необхідно було віднайти засоби для життя, житло, чим вона і займалася. Зараз робота і житло знайдені, вона облаштувалася на новому місці. Вона готова займатись дітьми, однак цьому заважають відносини з позивачем, який переносить їхні особисті відносини на дітей, розпочав, у зв`язку з цим, безпідставний спір. Просить у позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. Сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.164 СК України: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.» Відповідно до висновку опікунської ради виконавчого комітету Поворської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : «Опікунською радою Поворської сільської ради Ковельського району Волинсь області розглянуто та вивчено документи представлені заявником [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , жительки с. Грив`ятки відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] проживали однією сім`єю у [ADDRESS] та виховували малолітніх дітей. У березні 2020 року дружина залишила чоловіка із спільним сином [PERSON] та подалася в невідомому напрямку, забравши при цьому з собою їхнього меншого сина [PERSON] 07 червня 2020 року [PERSON] привезла та залишила меншого сина [PERSON] на чоловіка та знову зникла у невідомому напрямку. На даний час дітьми опікується батько [PERSON] , який бажає позбавити свою дружину батьківських прав щодо малолітніх дітей. З березня 2020 року [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей, а саме: не спілкується, не бере участі у вихованні, не підтримує морально та матеріально. Цим самим порушується ст.8 Закону України в охорону дитинства». Місце перебування та проживання [PERSON] на даний час невідоме, будь засоби зв`язку із нею відсутні.» Вже сам виклад висновку вказує на поспішність і неретельність проведеної опікунською радою перевірки заяви батька дітей [PERSON] і, відповідно, на необґрунтованість висновку ради щодо доцільності позбавлення матері дітей [PERSON] батьківських прав. Зокрема, твердження висновку «подалася в невідомому напрямку», «зникла в невідомому напрямку», очевидно мають у своїй основі лише заяву батька дитини [PERSON] і нічого іншого. З висновку не видно, що опікунська рада робила бодай щось, щоб встановити місцезнаходження матері дітей. У висновку зазначено, що «з березня 2020 року [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей…», тоді коли у цьому ж висновку вказано: «у березні 2020 року дружина залишила чоловіка із спільним сином [PERSON] та подалася в невідомому напрямку, забравши при цьому з собою їхнього меншого сина [PERSON] . 07 червня 2020 року [PERSON] привезла та залишила меншого сина [PERSON] на чоловіка…». Згідно висновку виходить, що з березня 2020 року до 07 червня 2020 року син [PERSON] перебував з матір`ю. Тоді ніяк неможливо вказувати у висновку, що [PERSON] «з березня 2020 року … не належно виконує батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей…». Обидві дитини залишились з батьком, згідно висновку, 07 червня 2020 року. І вже 15 липня 2020 року з`являється висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Така поспішність є невиправданою, хоча б тому, що матір залишила дітей на їх батька, а не бездоглядними. Обов`язки матері і батька дитини, їх відповідальність, є рівними, закон не допускає такого тлумачення, що коли батько залишає дитину на матір, то його не слід позбавляти батьківських прав, а коли матір залишає дитину на батька, то її слід позбавити батьківських прав вже за місяць, як вважає опікунська рада. За вказаних обставин, коли відповідач залишила дітей на батька дітей, а не бездоглядними, визнавати за доцільне позбавити її батьківських прав вже через місяць, без відібрання у неї пояснення і проведення профілактичної роботи, для опікунської ради, органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Поворської сільської ради недопустимо, оскільки такі дії мають ознаки правового свавілля. До того ж, як з`ясувалося в судовому засіданні, зокрема, під час допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у сім`ї позивача та відповідача, якраз з березня 2020 року, почалися негаразди, коли до цього у сім`ї було відносно добре. Відповідач пояснює, що непорозуміння в сім`ї якраз і мало своїм наслідком залишення нею сім`ї і виникнення у неї бажання щось змінити у своєму житті. Для того щоб належно опікуватися дітьми, необхідно спочатку це нове життя облаштувати, що вона і зробила: винайняла житло і влаштувалась на роботу. Звісно, що у такий період облаштування контакти з дітьми могли зменшитися або ж зійти нанівець, що і відмітили свідки. Опікунській раді слід було не поспішати з висновком, а відібрати у [PERSON] пояснення, зайнятись профілактичною роботою і лише через достатній проміжок часу, а не через місяць, переконавшись, що [PERSON] після закінчення розумних строків облаштування її нового життя не змінює свого ставлення до дітей, робити висновки. На сьогодні відповідач надала докази того, що вона знайшла собі житло, роботу, активно захищається від позову, не демонструє байдужість до заявлених до неї вимог, не вчиняє правопорушень, які можуть стати підставою для позбавлення її прав, тому заявлені позивачем вимоги, як і позиція, зайнята органом опіки і піклування, відображена у висновку, є очевидно поспішними, невиваженими і необґрунтованими. До того ж, позиція позивача, як, зокрема, видно з його пояснень, явно продиктована його особистими відносинами з відповідачем, тим, що його сім`я розпадається, ревнощами та іншими обставинами, які не мають до дітей прямого відношення. Зокрема, позивач заявив, що не бажає, щоб відповідач повернулась і проживала з ним, а отже і з дітьми, і це незважаючи на те, що відповідач зареєстрована в його помешканні як член його сім`ї. В той же час, позивача обурює те, що відповідач не бачиться з дітьми. Тобто, позивач, водночас, заявляє про те, що відповідач не бажає бачитись з дітьми, просить позбавити її за це батьківських прав, і, в той же час, не забезпечує відповідачу умови для того, щоб вона не лише бачилась з дітьми, але і жила з ними. Тут також варто наголосити, що відповідач пояснює відсутність належних контактів з дітьми також і нервозною обстановкою, яку створив позивач. Щодо тієї обставини, що відповідач не опікується належно дітьми від першого шлюбу, то ці обставини досі не стали предметом розгляду органу опіки і піклування за місцем проживання дітей, що саме по собі вказує на те, що ситуація з доглядом цих дітей не є такою, щоб говорити про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей від іншого шлюбу. До того ж, ці обставини належно не доведені і ґрунтуються на голослівних розповідях, без їх фіксації у документах компетентних органів. Згідно усталеної судової практики, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Прикладом такої практики є постанова Верховного суду в складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17 і викладена у ній позиція Верховного суду: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.» Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Поворської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки цей висновок немотивований і суперечить інтересам дітей. Позивач не довів, що існує бодай одна підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed