Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Роздільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], треті особи: виконавчий комітет Степової сільської ради, [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що з 2014 року відповідач ніяким чином не піклується про своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням та підготовкою до самостійного життя, тобто жодним чином не бере участі у житті дітей. Протягом тривалого часу місце знаходження мати було невідоме. Окрім того вона являється хворою на туберкульоз, довідки про стан її здоров'я до органу опіки вона не надавала. Орган опіки та піклування діє виключно в інтересах неповнолітніх дітей та просить позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник позивача за дорученням [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення з підстав зазначених в позовній заяві, наполягала на задоволенні вимог. В подальшому просила судові засідання проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні спочатку позовні вимоги не визнала, повідомила, що вона здорова, до дітей вона приходила до школи, бачилась з ними особисто, але доказів на підтвердження вказаної інформації у неї не має, а для їх надання потребується час. Проте, що діти проживають з [PERSON] вона знає. Розуміє, що їх проживання в прийомній сім'ї дітям дасть більш толку ніж проживання з нею. В подальшому відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, просила судові засідання провести без її участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дітей вона сама особисто возила до матері в гості в с. Степове, тому що ніколи не заперечувала проти того, щоб діти з нею спілкувались. [PERSON] іноді надавала грошові кошти в притулок для дітей, навідувала їх. Позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2000 року народження підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. В подальшому просила судові засідання проводити без її участі. Третя особа: Степова сільська рада Роздільнянського району Одеської області позовні вимоги служби у справах дітей Роздільнянської РДА в Одеській області підтримали в повному обсязі та просили справу розглянути без участі їх представника, про що надали письмову заяву.( а.с.68). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: с. Піонерське, Роздільнянський район. Одеська область, відповідно до довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 06.03.2017 року.(а.с.14-15). [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], яка згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05.01.2006 року Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області (актовий запис № 1 від 05.01.2006 року), народилась в м. Роздільна, Одеська область. Відповідно до довідки, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області від 15.08.2012 року державна реєстрація народження [PERSON], [INFO] проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (актовий запис про народження №1 від 05.01.2006 року). - [PERSON], [INFO]. який, згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.07.2000 року Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області (актовий запис №16 від 11.07.2000 року), народився в с. Піонерське, Роздільнянський район, Одеська область. Відповідно до довідки, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області від 15.08.2012 року державна реєстрація народження [PERSON], [INFO] проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (актовий запис про народження № 16 від 11.07.2000 року). Згідно з довідкою ВКК №620 від 29.08.2012 року, відповідач [PERSON], [INFO], не може виконувати свої батьківські обов'язки. Згідно з актом обстеження сім'ї [PERSON], за місцем її проживання в [ADDRESS], наданим Степовою сільською радою від 27.09.2012 року, до складу її сім'ї входять: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Квартира складається з однієї кімнати, санітарні умови задовільні. Відповідно до характеристики, наданої Степовою сільською радою від 01.10.2012 року на [PERSON], за місцем проживання відповідач характеризується задовільно. Постійного місця роботи не має, працює періодично по найму. Згідно довідки від 04.10.2012 року № 6487 наданою КУ «Одеській обласний протитуберкульозний диспансер», [PERSON], знаходилась на стаціонарному лікуванні з 26.07.2012 року Відповідно до наказу служби у справах дітей районної державної адміністрації від 12.10.2012 року за № 83 неповнолітні діти: [PERSON], [PERSON] були взяті на первинний облік, як діти, позбавлені батьківського піклування. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 19.13.2012 року за № 986/А-2012, дітям: [PERSON] та [PERSON] був наданий статус, дітей позбавлених батьківського піклування. Відповідно до довідки від 22.10.2012 року за № 445, наданої притулком для дітей «Теплий дім» служби у справах дітей районної державної адміністрації, діти перебували в притулку з 02.08.2012 року. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 20.12.2012 року за № 1180/А-2012, діти: [PERSON] та [PERSON] були влаштовані в прийомну сім'ю [PERSON], [PERSON]. Згідно з актом передачі від 19.11.2012 року, [PERSON] та [PERSON] були передані в прийомну сім'ю [PERSON], [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS]. Неможливість виконувати свої батьківські обов'язки [PERSON] підтверджено довідкою ВКК № 651 від 06.11.2014 року [PERSON], листом від 07.02.2014 року № 40 КЗ «Роздільнянська центральна районна лікарня». Відповідно до листа від 02.02.2017 року № 52 КЗ «Роздільнянська центральна районна лікарня», [PERSON], з 2013 року неодноразово не з'являється в туб кабінет, тому викликалась до туб кабінету через Степову АСМ. Згідно з характеристикою наданою Степовою сільською радою від 20.02.2017 року на [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], остання фактично за вищевказаною адресою з грудня 2016 року по квітень 2017 року не проживає. Місце її перебування нікому не відоме. На думку органу опіки та піклування для [PERSON] малолітні діти, [PERSON], [PERSON] залишились байдужим, адже відповідач вихованням дітей не займалася і не займається, а саме: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовку до самостійного життя, не дбала і не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяла і не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Неповнолітній [PERSON], якому повних 16 років, в якості свідка суду пояснив, що він з сестрою з матір'ю не проживають з 2014 року. Пам'ятає, що мати восени 2016 року передавала гроші для того, щоб він з сестрою щось собі купили. Зараз телефонує кожен день, питає як справи. Сестричка [PERSON], дуже тяжко переживає всю цю ситуацію з позбавленням прав матері, але вони обидва вважають, що їм буде краще проживати в сім'ї [PERSON] Після того, як він з сестрою будуть мати статус сиріт, у них буде можливість піти навчатися безкоштовно. Мати, відповідач по справі, це все розуміє, проти їх бажання проживати разом з [PERSON] вона не заперечувала. Таким чином, [PERSON] недобросовісно відноситься до виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дітей, що згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, згідно п.п.4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України,- «4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документ в. які стосуються справи». Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно дітей, розглянуте на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 29.03.2017 року, де було вирішено також надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON]. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме: батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, не піклується про доньку та сина, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею належної і якісної освіти, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дітям. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку, виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дітьми їй ні хто не чинив і не чинить. Відповідач позовні вимоги визнала у судовому засіданні, сторони в ході судового засідання дійшли згоди щодо позбавлення її батьківських прав, проте, що дітям буде краще у неї та те що вона остаточно вилікувалась відповідач не надала суду доказів. Відповідно до частин 1,4ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнала, і визнання нею позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, визнання позовних вимог слід прийняти і покласти в основу даного рішення. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дітей, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, то суд прийшов до наступного. Так, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на те, що відповідач зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, суд з урахуванням вимог ч. 2 ст. 183 СК України вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Тому, з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду 04.04.2017 року, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків - вихователів або закладу, де будуть утримуватись діти, до досягнення кожним з них повноліття, [PERSON], [INFO] до [INFO], [PERSON], [INFO] до [INFO]. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved