Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

свої вимоги, позивач обгрунтовує тим, що 15.05.2015 року придбав мотоцикл марки «MUSSTANG MT 125-2», чорного кольору, реєстраційний номер «[NUMBER]», 2014 року випуску, рама № [NUMBER] через ТОВ «Південна торгова компанія» в м. Одеса. Останнім позивачу видано довідку-рахунок серії ААЕ № 068130 від 15.05.2015 року про сплату вартості вказаного мотоцикла, що на той час становила 3 610 грн. Впродовж 10 днів після купівлі транспортного засобу він повинен був зареєструвати його в органах МВС України. Однак, тривалий час, у зв`язку із сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем не мав можливості його зареєструвати. 21.11.2017 року позивач звернувся в територіальний сервісний центр 2643 в м. Коломия із заявою про реєстрацію вказаного мотоцикла, проте начальником зазначеного центру йому відмовлено в реєстрації транспортного засобу відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на базі автомобілів, мотоциклів усіх типів і моделей причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Крім того, в сервісному центрі повідомили, що реєстрація або перереєстрація автомобіля по довідках-рахунках не проводиться, оскільки необхідний договір купівлі-продажу автомобіля, роз`яснено, що для визнання права власності на транспортний засіб і його перереєстрацію необхідно звернутися з позовом до суду. Вважає, що на законних підставах придбав вказаний мотоцикл, а оскільки користується ним більше 5 років, то набув на нього право власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України. Крім того, вважає відмову в реєстрації транспортного засобу такою, що порушує його право власності, яке включає в себе володіння, користування та розпорядження мотоциклом. Тому позивач просить визнати за ним право власності на мотоцикл марки «MUSSTANG MT 125-2», чорного кольору, 2014 року випуску, рама № [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Ломничук Ю.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Крім того, зазначив, що на час придбання спірного мотоцикла всі документи відповідали нормам законодавства, однак, через відсутність коштів та скрутне матеріальне становище позивач не провів його реєстрацію належним чином, при цьому документи, які б підтверджували вказані обставини у нього відсутні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних у відзиві на позов. В останньому вказано, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, коло осіб, які повинні відповідати за позовом. РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області відповідно до Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Головного сервісного центру МВС від 27.04.2020 року № 12, є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС (далі - ГСЦ МВС), утвореним на правах філії без статусу юридичної особи, має статус державної установи та відповідно є органом державної влади. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів та вищевказаних транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені такі у встановленому порядку, перелік яких зазначено в п. 8 вказаного Порядку. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 днів після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Тобто, станом на момент звернення позивача із заявою про реєстрацію мотоцикла (21.11.2017 року), а також станом на час розгляду справи законодавець чітко визначив умови, за яких можлива реєстрація транспортних засобів та перелік документів, пред`явлення яких дозволяє здійснити таку операцію. Позивач для реєстрації мотоцикла надає довідку-рахунок від 15.05.2015 року, яку відповідно до змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів, затверджених постановою № 941 від 18.11.2015 року, виключено як документ, що дозволяє здійснити реєстрацію транспортного засобу. Відповідно довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з мотоциклом та не підтверджує право власності на нього, а дії працівників ТСЦ 2643 щодо відмови у реєстрації мотоцикла є правомірними. Такі обставини підтверджуються позицією Верховного Суду у постанові від 25.05.2018 року в справі № 803/336/16. Крім того, представник відповідача вказує, що відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника або така особа, що має до майна власний інтерес (лист Верховного Суду України від 01.07.2013 року - Аналіз деяких питань застосування законодавства про право власності при розгляді цивільних справ). Спір про право між позивачем та відповідачем відсутній, а отже РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області можна вважати неналежним відповідачем. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. 18.03.2021 року позивач через канцелярію подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідач неправильно розуміє та застосовує норми матеріального та процесуального права, який не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України. На момент купівлі позивачем транспортного засобу діяв закон, що дозволяв йому зареєструвати вказаний засіб, представивши довідку-рахунок. В силу обставин, що не залежали від нього, він не мав можливості зареєструвати за собою право власності на вказаний мотоцикл. Зазначає, що посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 25.05.2018 року в справі № 803/336/16, а також рішення ЄСПЛ не заслуговує на увагу, оскільки в останніх інша правова природа та предмет спору, а тому вони не можуть братись судом до уваги. Те що позивач є власником вказаного мотоцикла підтверджується довідкою-рахунком від 15.05.2015 року. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 391, 392 ЦК України, просить визнати за ним право власності на вказаний мотоцикл. Суд, заслухавши пояснення вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ № 068130, виданої ТОВ «Південна торгова компанія» 15.05.2015 року [PERSON] , останньому продано і видано мотоцикл марки «MUSSTANG MT 125-2», двигун № [NUMBER] , № рами [NUMBER] , реєстраційний № « [NUMBER] », вартість транспортного засобу без ПДВ 3 008,33 грн. (а.с.9). Згідно із відповіддю територіального сервісного центру МВС № 2643 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області (філія ГСЦ МВС) № 31/9/3/П-31 від 02.10.2020 року позивачу відмовлено в реєстрації вказаного мотоцикла за довідкою-рахунком серії ААЕ № 068130 від 15.05.2015 року відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 ( із змінами) про порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (а.с. 10). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і виданою реєстраційних документів та номерних знаків. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (із змінами (далі - Порядок)) встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. В п. 2 вказаного Порядку визначено, що цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Пунктом 7 Порядку (у редакції, що діяла на час отримання позивачем довідки-рахунку, а саме 15.05.2015 року), було встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно із додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Отже, довідка-рахунок підтверджує лише обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля, однак, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією (перереєстрацією) покупцем придбаного автомобіля у відповідних органах протягом 10 діб з моменту його придбання, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.01.2019 року (справа №484/3915/15-ц). Відсутність державної реєстрації транспортного засобу за позивачем, як за новим власником транспортного засобу, на підставі довідки-рахунку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від попереднього власника до нього. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року (справа №683/2694/16-ц, провадження №61-17988св18). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 941 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», скасовано використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів. Тобто, з 18.11.2015 року року довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. Позивач придбав вищевказаний транспортний засіб в травні 2015 року та не заперечує тієї обставини, що він своєчасно не звернувся до відповідного органу МВС для здійснення державної реєстрації транспортного засобу. З моменту фактичного оформлення довідки-рахунку до звернення позивача до сервісного центру року (вересень 2020 року як вказано у відмові сервісного центру) пройшло більше 5 років. При цьому позивачем не наведено поважних причин, які заважали йому вчинити дії щодо своєчасної реєстрації транспортного засобу. Суд оцінює критично твердження позивача про звернення до сервісного центру 21.11.2017 року, оскільки вказане не підтверджується жодними доказами, а спростовується даними листа ТСЦ, в якому зазначено, що звернення позивача датоване 18.09.2020 року. Таким чином, орган державної реєстрації прав на транспортний засіб правомірно відмовив позивачу у державній реєстрації вказаного мотоциклу, оскільки позивачем не надано документів, які є підставою для здійснення реєстрації, перелік яких встановлений вищевказаним Порядком. Отже, суд доходить висновку, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем не враховані приписи ст. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на транспортний засіб у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності. Враховуючи наведене й те, що позивач вказаного вище Порядку реєстрації придбаного мотоцикла не дотримався, тому його вимоги, заявлені до відповідача про визнання права власності на мотоцикл в судовому порядку на підставі статті 392 ЦК України є безпідставними, оскільки передумовою для застосування норми цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.07.2019 року (справа №607/72/17-ц)), чого у даній справі не встановлено. Крім того, позивачем не доведено суду, що відповідачем у справі не визнається чи оспорюється право власності позивача на вказаний мотоцикл, що також свідчить про безпідставність вимог позивача про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України та,

Outcome: dismissed