Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У березні 2021 року [PERSON] , як мати малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернулась з позовом до батька дитини [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України в період з 07.07.2021 року по 21.07.2021 року до Турецької Республіки з метою відпочинку без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. З метою оздоровлення дітей на літо 2021 року позивачкою запланована подорож до Туреччини, проте відповідач не реагує на прохання позивача надати дозвіл на виїзд дитини за кодон, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом відзиву на позов у встановлений судом строк не скористався. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 05 березня 2021 року. Провадження у справі відкрито 09 березня 2021 року. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, письмово клопотала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що зазначено у поштовому повідомленні 4500812303675. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районнного управління юстиції у Черкаській області сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з даним позовом шлюб між сторони розірвано на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19.03.2013 року. Згідно відміток у паспорті громадянина України сторони проживають окремо, зокрема позивач [PERSON] зареєстрована в м.Корсунь Черкаської області, відповідач - в м.Ковелі Волинської області. Позивачем 12.02.2021 року укладено договір з ТОВ «Джоін ап» про туристичні послуги, за змістом якого позивачем здійснено часткову оплату туристичних послуг за відпочинок позивача та доньки Каріни в Туречинні в період з 07.07.2021 року по 21.07.2021 року. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3 та 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). При вирішенні питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини суд зобов`язаний керуватись найкращими інтересами дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України та ст.ст.24,27,31 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має право на відпочинок та забезпечення її належного фізичного здоров`я. Матеріалами справи підтверджено мету виїзду позивача разом з дитиною за межі України для відпочинку на морі протягом 14 ночей, що на переконання суду відповідає інтересам дитини та не обмежує прав відповідача щодо участі в спілкуванні та вихованні дитини. За наслідками розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат за правилами ст.141 ЦПК України, відповідно до яких понесені позивачем витрати в розмірі сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved