Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів: У жовтні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до повнолітнього сина [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків. В обґрунтування позову зазначили, що є непрацездатними, отримують лише пенсію за віком перебувають у скрутному матеріальному становищі, а відповідач допомоги не надає, продуктами харчування не забезпечує, не піклується про них, не приймає участі в їхньому житті. Враховуючи наведене просили стягувати з [PERSON] аліменти на непрацездатних батьків в розмірі ј частини від доходу щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня подання позову і довічно. В судовому засіданні 16.11.2020 року позивачі усно уточнили позовні вимоги і просили стягувати аліменти на кожного з них по ј частині доходу відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня подання позову і довічно. Також в судовому засіданні позивачі надали пояснення, за змістом яких їх повнолітній син разом із дружиною та трьома неповнолітніми дітьми проживали з ними в [ADDRESS] , в домогосподарстві, що належить на праві власності позивачам. Позивачі самостійно сплачували усі комунальні послуги, мали свій бюджет та заради збереження молодої сім`ї не втручались у їх побут. Нещодавно невістка залишила сина, з дітьми переїхала проживати до своїх батьків, шлюб між ними ще не розірвано, але вона забрала машину та звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей. У позивачів з сином гарні відносини, проте вони хочуть отримувати від нього матеріальну допомогу. З позовом про стягнення з сина понесених витрат на оплату комунальних послуг не звертались і звертатись не будуть. У позивачів є ще дві повнолітні дочки, проте матеріальну допомогу бажають отримувати саме від відповідача, який проживає разом з ними. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив суду факт спільного проживання з батьками, висловив бажання та готовність допомагати батькам, але лише на підставі виконавчого листа. Рух справи в суді. Позовна заява подана до суду 27 жовтня 2020 року. Того ж дня відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справу розглянуто за участю сторін в судовому засіданні 16 листопада 2020 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками відповідача [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи. [PERSON] отримує пенсію за віком. Позивачі та відповідач зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. У задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог. При прийнятті рішення суд керувався наступним. Частиною першою статті 172 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Статтею 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); - непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю); - потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримання матеріальної допомоги від дітей. Суд визначає розмір аліментів на батьків повністю чи частково у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. У кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу дітей та їх батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. При визначенні розміру аліментів витрат суд також бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також дружини, чоловіка та своїх батьків ( ст.205 Сімейного кодексу України). При цьому, обставини, визначені статтями 202 та 205 Сімейного кодексу України, встановлюються судом з урахуванням правил цивільного судочинства. Так, статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). На позивачів у даній справі покладається обов`язок доказування в частині потреби в матеріальні допомозі та розміру аліментів, що підлягають стягненню. Суду не надано жодних доказів, які підтверджують потребу позивачів у матеріальній допомозі та на підставі яких можна було би визначити розмір аліментів, зокрема суду не надані докази щодо розміру пенсії позивачів, розміру їх витрат на утримання житла та на лікування, наявності чи відсутності у позивачів майна чи іншого доходу. Пропозицію суду надати підтверджуючі документи сторони відхилили. Таким чином вимоги позивачів є недоведеними, що слугує підставою для відмови в позові. При цьому, суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки сам факт визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення судом. Суд звертає увагу позивачів, що вони не позбавлені права звернутись до суду з відповідним позовом надавши належні докази. Також суд вважає необхідним звернути увагу позивачів та відповідача на положення статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: - у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; - за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Що стосується судового збору, то позивачі звільнені від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у задоволенні позову відмовлено, тому в доход держави стягнення не проводиться.

Outcome: dismissed