Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі-ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № TECHGL00520045 від 04.06.2007 року у сумі 33514,46 доларів США, що станом на 10.06.2016 року еквівалентно 837861,50 грн.,з яких: 26667,26 доларів США-заборгованість за кредитом; 6517,20 доларів США- заборгованість по відсотках за користування кредитом; 330,00 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № TECHGL00520045 від 04.06.2007 року відповідач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 43132 доларів США на строк до 03.06.2036 року, в свою чергу відповідач зобов`язувалася повернути позивачу кредит та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків станом на 10.06.2016 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 37540,50 доларів США, з яких: 26667,26 доларів США-заборгованість за кредитом; 6517,20 доларів США-заборгованість по відсотках за користування кредитом; 330 доларів США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 4026,04 доларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується наданим розрахунком. У зв`язку із порушенням виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором позивач у відповідності до ст.1050 ЦК України вправі вимагати дострокового повернення кредитних коштів. Із врахуванням наведеного, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № TECHGL00520045 від 04.06.2007 року у сумі 33514,46 доларів США, яка складається із боргу за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами та комісією за користування кредитом, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01.07.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №607/6922/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 17.11.2016 року у вказаній справі за клопотанням відповідача призначено судово-бухгалтерську експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 02.03.2017 року експертною установою повернуто суду матеріали цивільної справи №607/6922/16-ц без виконання вимог ухвали суду від 17.11.2016 року у зв`язку із невиконанням клопотання судових експертів про надання додаткових документів для проведення судово-бухгалтерської експертизи. Ухвалою суду від 29.03.2017 року у вказаній справі за клопотанням представника відповідача призначено судово-економічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 10.08.2017 року експертною установою повернуто до суду матеріали цивільної справи №607/6922/16-ц без виконання вимог ухвали суду від 29.03.2017 року у зв`язку із незадоволенням клопотання експерта про надання додаткових документів для проведення експертизи та не проведенням оплати вартості експертного дослідження. Ухвалою суду від 19.12.2017 року матеріали цивільної справи №607/6922/16-ц повторно направлено до експертної установи для виконання вимог ухвали суду від 29.03.2017 року про призначення судово-економічної експертизи. 07.02.2019 року на адресу суду надійшов висновок судово-економічної експертизи №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року у зв`язку із чим відновлено провадження у справі. 18.06.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, якими підтверджується фактична сума коштів, отриманих відповідачем в межах не відновлювальної кредитної лінії з каси банку, у зв`язку із чим неможливо встановити дійсну суму боргу за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року, зокрема суму боргу за кредитом, відсотками та комісією, що виключає можливість задоволення позовних вимог. Про відсутність вказаних доказів зазначено також у висновку експерта №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач отримала кредитні кошти у сумі 37500 доларів США, однак за плином часу [PERSON] не пам`ятає точну суму отриманих нею коштів. При цьому, сплата нею чергових платежів за кредитом не вказує на розмір наданого кредиту, оскільки умови договору передбачають погашення кредиту ануїтетними платежами у розмірі 350 доларів США. Також зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Сторони врегулювали у кредитному договорі питання дострокового повернення коштів та зміни строку виконання основного зобов`язання. Так, в абз.3 п.7.1 договору зазначено, що в разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів-позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту(залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Таким чином, якщо сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни та визначили умови такого повернення коштів усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів не мають правового значення і кредитодавець зобов`язаний звернутися до суду за захистом свого порушення права протягом трьох років саме від цієї дати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16 та постановах Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі №761/15928/15-ц, від 12.07.2018 року у справі №571/1119/15-ц від 05.09.2018 року у справі №199/2291/15-ц. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що востаннє заборгованість за тілом кредиту сплачувалась [PERSON] 08.06.2012 року. Згідно п.7.1 договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період 04 о 09 число кожного місяця, тому відповідно до абз.3 п.7.1 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив з 30.11.2012 року, тобто через 120 днів, починаючи з дати чергового платежу, що мав бути здійснений 09.07.2012 року. Відтак, банк мав право звернутись до суду із позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором в межах загального строку позовної давності до 30.11.2015 року, однак даний позов надійшов до суду лише 29.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Також вказала, що платежі, які здійснювались в рахунок погашення заборгованості за договором, починаючи з січня 2013 року вносились не особисто [PERSON] , яка через скрутне фінансове становище не мала можливості сплачувати борг, а тому не можуть вказувати на переривання строку позовної давності на підставі ч.1 ст.246 ЦК України. Крім цього, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.02.2019 року у справі №761/16944/16 якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних частин) платежу. Також зазначила, що позивачем безпідставно проведено нарахування процентів за користування кредитом та комісії після закінчення строку кредитування. У даній справі, як зазначено вище, строк кредитування змінився на підставі абз.3 п.7.1 договору у зв`язку із порушенням позичальником строків оплати, зокрема заборгованості по кредиту на 120 календарних днів, у зв`язку із чим відповідача мала б повернути усю суму кредиту разом з нарахованими відсотками, комісіями та винагородами до 30.11.2012 року. Відтак нарахування банком процентів за користування кредитними коштами та комісії за межами строку кредитування договором не передбачено, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Вказала, що позивач не погоджується із висновком проведеної у справі судово-економічної експертизи №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року, вважає, його необґрунтованим та просить не брати до уваги при ухваленні рішення, оскільки зроблені експертами розрахунки не базуються на умовах кредитного договору №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року, який є чинним на даний час. Наведені експертом розрахунки є невірними та суперечать умовам кредитного договору. Відсоткова ставка за кредитом становить 10,08 і була незмінною, а тому незрозумілим є висновок експерта про завищення відсоткової ставки за кредитом. Таким чином, експерт фактично вийшла за межі своєї компетенції та вдалась до правової оцінки на предмет відповідності умов договору нормам чинного законодавства. Відповідно до ухвали суду від 29.03.2017 року про призначення судово-економічної експертизи експерти повинні були здійснити розрахунок заборгованості [PERSON] , виходячи із умов діючого кредитного договору. Вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитом був здійснений відповідачем 14.08.2014 року у сумі 109 доларів США, а позовна заява про стягнення боргу надійшла до суду у червні 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні позов не визнала та просить у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 04.06.2007 року ПРИВАТБАНК(Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір №TECHGL00520045. Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, визначений в п.7.1 договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період оплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 7 договору. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені цим договором строки. Пунктами 2.2.1-2.2.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1,2.3.2,2.3.3,3.1,3.2 договору, повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. , сплатити банку винагороду, згідно п.п.7.1 та 6.2 даного договору. Відповідно до п.2.3.3 договору при виникненні кожної з наступних подій:-відмови позичальника в оформленні(переоформленні) якого небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 даного договору; -порушення прозичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі порушенні цільового використання коштів; -порушення іпотекодавцями зобов`язань по договорах іпотеки, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, у тому числі при порушенні порядку зміни предмета іпотеки;- порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним або обмежено дієздатним або кримінальної справи відносно позичальника або іпотекодавця; -неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, з будь-якої причини( у тому числі втрати, знищення або недосяжності предмета іпотеки для банку з будь-яких причин);- встановлення невідпровідності відомостей, які містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документів, представлених позичальником або іпотекодавцем;-пред`явлення третіми особами вимог до забезпечення й/або порушення іпотекодавцем(-ями) зобов`язань по договоровах, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором;- надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банку; -настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування; -винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів Банк має право на власний розсуд: а) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або: б) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позивальника від відповідальності за порушення зобов`язань. У випадках:-затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; -перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%;-несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; -іншого істотного порушення умов даного договору позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору вимога банку втрачає чинність. Згідно п.3.1 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 змінної частини даного договору. Пунктом 3.2 договору передбачено, що згідно ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п1.1,2.2.4, 2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п.7.4 змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.7 договору позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені у п. 7.1 даного договору. При непогашенні кредиту в строки, зазначені у п.п.7.1 та п.2.3.3 цього договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заброгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.3.2 даного договору за дати виникнення простроченої заборгованості-п.3.8 договору. При порушенні позичальником будь-якого зобов2язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати-п.4.1 договору. У відповідності до п.7.1 вказаного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 04.06.2007 року по 03.06.2036 року включно у вигляді не непоновлюваної кредитної лінії(кредит) у розмірі 43132,00 доларів США, зокрема на придбання житла в кредит-37500 ,00 доларів США, а також в розмірі 5632,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору зі сплатою зі користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі суми і винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,04% від суми виданого кредит, відсотки за дострокове погашенняч кредиту, згідно п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з «04» по «09» число кожного місяця. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця в період сплати щомісячними платежами у сумі 350,20 доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати і зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту, залишок заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Відповідно до п.7.2 договору банк відкриває позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором, згідно п.7.3 договору виступає чотирьохкімнатна квартира за адресою [ADDRESS] . При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1,2.2.4,2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,76% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом-п.7.4 договору. Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином- ст. 599 ЦК України. Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як встановлено судом, на виконання зобов`язань за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 37500 доларів США. На підтвердження факту видачі [PERSON] готівкових кредитних коштів в сумі 37500 доларів США позивачем долучено до матеріалів справи ордер-розпорядження про видачу(погашення) короткотермінового кредиту від 14.06.2007 року, за підписами керівника установи банку, кредитного працівника та бухгалтера та розрахунок заборгованості за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року, з яких вбачається, що на виконання умов зазначеного кредитного договору відповідач отримала від банку грошові кошти в сумі 37500 доларів США. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором TECHGL00520045 від 04.06.2007 року не виконує внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.06.2016 року становить: 37540,50 доларів США, з яких: 26667,26 доларів США-заборгованість за кредитом; 6517,20 доларів США-заборгованість по відсотках за користування кредитом; 330 доларів США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 4026,04 доларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується наданим розрахунком. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст.82, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.2, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З висновку призначеної судом за клопотанням представника відповідача судово-економічної експертизи №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року станом на 10.06.2016 року складає 31352,67 доларів США, з яких: 25287,28 доларів США -заборгованість по основній сумі кредиту; 5735,39 доларів США- заборгованість по відсотках; 330 доларів США-заборгованість по комісії. З даних, наведених у таблиці №1 висновку експерта вбачається, що з урахуванням сплати комісії у розмірі 15 доларів США щомісячно, за період з 04.06.2007 року по 10.06.2016 року по кредитному договору №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року сплачено тіло кредиту у розмірі 12212,72 долари США, заборгованість по основній сумі кредиту склала 25287,28 доларів США, за даний період нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 27264,19 доларів США. Сплачено 21528,80 доларів США, сума заборгованості по відсотках склала 5735,39 доларів США; нараховано комісії в розмірі 1620 доларів США, сплачено-1290 доларів США, заборгованість по комісії становить 330 доларів США. Заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором була розрахована за ставкою 10,08% річних, що відповідає умовам договору та нормам діючого законодавства. Зазначений висновок експерта базується на досліджених матеріалах справи, є науково обгрунтованим, мотивованим, а виконані експертом розрахунки заборгованості за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року не викликають сумнівів у суду у своїй правильності та достовірності. У відповідності до ч.4 ст. 12, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача у відзиві на позов заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила -ч.1 ст.261 ЦК України. У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У пункті 7.1 кредитного договору сторонами визначено як термін користування кредитом -по 03.06.2036 року включно, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів-з 04 по 09 число кожного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 та в постанові від 29.06.2016 року у справі №6-272цс16. Відповідач в обгрунтування поданої заяви про застосування строку позовної давності посилається на те, що останній платіж за тілом кредиту сплачено 08.06.2012 року, а тому у відповідності до абз.3 п.7.1 кредитного договору строк користування кредитом сплив 30.11.2012 року, тобто через 120 днів, починаючи з дати чергового платежу, що мав бути здійснений 09.07.2012 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року та розрахунків, наведених у таблиці №1 висновку судово-економічної експертизи №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року вбачається, що після 08.06.2012 року відповідач продовжувала вносити платежі в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, зокрема відповідні платежі були зараховані 21.03.2013 року, 24.05.2013 року, 14.08.2013 року, а останній платіж за кредитом відповідач здійснила 14.08.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позивач, своїм правом, передбаченим ст.651 ЦК України та п.2.3.3 кредитного договору на односторонню зміну умов договору не скористався в порядку визначеному ч.2 ст.1050 ЦК України із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів до [PERSON] не звертався, а пред`явив позов до суду 29.06.2016 року, тобто в межах строку позовної давності з часу внесення останнього щомісячного платежу за кредитом. Відтак, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача боргу за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року, а тому твердження відповідача про те, що строк виконання за кредитним договором настав 30.11.2012 року не відповідають дійсності. Таким чином, дослідженими судом доказами, зокрема висновком судово-економічної експертизи №127/18/83/85/19-22 від 30.01.2019 року підтверджується, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 10.06.2016 року у неї утворилася заборгованість за кредитом у сумі 31352,67 доларів США, з яких: 25287,28 доларів США -заборгованість по основній сумі кредиту; 5735,39 доларів США- заборгованість по відсотках; 330 доларів США-заборгованість по комісії, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання про доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по кредиту, відсотках та комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором № №TECHGL00520045 від 04.06.2007 року у сумі 31352,67 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а тому з [PERSON] слід стягнути в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 11140,47 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial