Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено. Із вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року та ухвалити нове рішення. Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заявник не погоджується з висновками суду щодо виконання відповідачем обов'язків по вихованню дитини, любові та турботу до неї, збирання грошей на ремонт квартири, намагання повернути дитину. Вважає такі висновки міркуваннями суду, які не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки органу опіки та піклування, в якому він прийшов до переконання про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду про те, що істотною причиною подання позову є бажання дитини отримати пільги, а з боку позивача - отримання соціальної допомоги від держави, оскільки родина позивача матеріально забезпечена та не потребує ніякої соціальної допомоги. В судовому засідання апеляційного суду позивачка [PERSON] апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не надав. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить отримання ним телефонограми. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся відповідача та представника третьої особи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що [PERSON] згідно зі свідоцтвом про народження народилась [INFO], її батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). З заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 11 листопада 2014 року (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22 серпня 2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 24). З довідки №253 видно, що [PERSON], [INFO], є ученицею 8 класу Добропільської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів (2015-2016 учбові роки) та не перебуває на повному державному забезпеченні (а.с. 27). З характеристики директора та класного керівника Добропільської ЗОШ інтернату І-ІІІ ст. Добропільської міської ради Донецької області вбачається, що [PERSON] навчається у школі-інтернаті з 8 класу. Зарекомендувала себе, як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця, володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, має середній загальний розвиток. Скромна, товариська, весела, дисциплінована. Має авторитет серед товаришів і друзів, підтримує дружні стосунки з однокласниками. Батько не приділяє належної уваги вихованню і навчанню доньки. Батьківські збори не відвідує (а.с. 60). З інформації про проведену роботу з сім'єю [PERSON] вбачається, що батько приділяє мало уваги навчанню та вихованню доньки [PERSON], дівчинка майже весь час проживає в родині [PERSON]. З [PERSON] неодноразово проведені бесіди, щодо виховання [PERSON], він постійно обіцяв виправитись, але своїх обіцянок не виконував (а.с. 59). З актів відвідування сім'ї [PERSON] за 2015-2016 роки (09.09.2015 року, 20.12.2015 року, 19.07.2016 року) вбачається, що батько з дитиною прописані за адресою: [ADDRESS], але на момент відвідування сім'я там не проживає тривалий час. Квартира не відремонтована, умови для проживання в неї відсутні. За словами відповідача, він намагається заробити гроші для проведення ремонту у квартирі. На цей час в нього відсутні кошти. Комісія зробила висновок про те, що батько не приділяє уваги вихованню доньки, [PERSON] на вихідні дні проживає в родині [PERSON], які піклуються про дівчинку. Сім'я [PERSON] потребує правової, матеріальної, педагогічної допомоги та постійного контролю, які не мають родинних зв'язків, за адресою: [ADDRESS]. Сім'я потребує правової, матеріальної, педагогічної допомоги (а.с. 69, 70, 71, 72). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини від 04.08.2016 року [PERSON] в теперішній час проживає в гаражі без реєстрації в [ADDRESS]. Гараж пристосований для проживання, в ньому є диван для батька. Для дитини не створені умови для проживання. Дитина проживала в будинку зі сторонніми людьми, але проживати в будинку [PERSON] не схотіла. Відносини в родині не задовільні (а.с. 68). З побутової характеристики №162 від 06.09.2016 року вбачається, що [PERSON], проживає без реєстрації в [ADDRESS]. За час проживання за даною адресою зі слів сусідів веде аморальний спосіб життя, часто перебуває у нетверезому стані (а.с. 62). Рекомендацією про включення до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім'ї потенційних усиновлювачів, опікунів та піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів [PERSON] і [PERSON] від 7 листопада 2016 року, виданого директором Донецького обласного центру служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], зроблено висновок, яким рекомендовано для включення до Єдиного електронного банку даних потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків та батьків-вихователів, як потенційних прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 92-94). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини позивача [PERSON] для дітей є окремі спальні місця. В будинку є необхідні для проживання речі: електричні прилади, сучасні меблі. У дівчаток є окрема обладнана за всіма потребами кімната. Відносини в родині добрі, дружні. Комісія вважає, що для малолітніх дітей створені належні умови для проживання (а.с. 61). Відповідно до рішення Служби у справах дітей Добропільської міської ради про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON], [INFO], №49 від 4 серпня 2016 року, неповнолітню [PERSON] тимчасово влаштовано до сім'ї [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], до прийняття рішення про постійне влаштування дитини. На [PERSON] покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний та психологічний розвиток дитини (а.с. 39). Відповідно до висновку №05/1128-10/02 від 20 вересня 2016 року виконавчий комітет Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 57). Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, та того, що надані докази не підтверджують ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, а також того, що відсутні підстави для задоволення вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] у зв'язку із відмовою в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] Висновок суду першої інстанції щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що з інформації про проведену роботу з сім'єю [PERSON] вбачається, що батько приділяє мало уваги навчанню та вихованню доньки [PERSON], дівчинка майже весь час проживає в родині [PERSON]. З [PERSON] неодноразово проведені бесіди, щодо виховання [PERSON], він постійно обіцяв виправитись, але своїх обіцянок не виконував (а.с. 59). З актів відвідування сім'ї [PERSON] за 2015-2016 роки (09.09.2015 року, 20.12.2015 року, 19.07.2016 року) вбачається, що батько з дитиною прописані за адресою: [ADDRESS], але на момент відвідування сім'я там не проживає тривалий час. Квартира не відремонтована, умови для проживання в неї відсутні. За словами відповідача, він намагається заробити гроші для проведення ремонту у квартирі. На цей час в нього відсутні кошти. Комісія зробила висновок про те, що батько не приділяє уваги вихованню доньки, [PERSON] на вихідні дні проживає в родині [PERSON], які піклуються про дівчинку. Сім'я [PERSON] потребує правової, матеріальної, педагогічної допомоги та постійного контролю, які не мають родинних зв'язків, за адресою: [ADDRESS]. Сім'я потребує правової, матеріальної, педагогічної допомоги (а.с. 69, 70, 71, 72). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини від 04.08.2016 року [PERSON] в теперішній час проживає в гаражі без реєстрації в [ADDRESS]. Гараж пристосований для проживання, в ньому є диван для батька. Для дитини не створені умови для проживання. Дитина проживала в будинку зі сторонніми людьми, але проживати в будинку [PERSON] не схотіла. Відносини в родині не задовільні (а.с. 68). З пояснень відповідача [PERSON] в суді першої інстанції вбачається, що він забирав дочку з інтернату на вихідні, але дівчинка йшла до [PERSON], там умови для проживання кращі ніж у нього. З дочкою він спілкується кожен день по телефону, цікавиться її життям, коли є гроші, то дає дитині. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні суду першої інстанції цього не заперечувала, але того факту, що батько дає їй гроші не підтвердила. Апеляційний суд погоджується, що поведінка відповідача до своєї дитини є винною, однак зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач з 2013 року не притягувався до відповідальності за ухилення від здійснення батьківських обов'язків, а також беручи до уваги те, що відсутні будь-які підтвердження жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача, а також відсутні відповідні медичні висновки його хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію, [PERSON] прагне брати участь у вихованні дитини, проживає в іншій місцевості, що створює додаткові труднощі для побачень з дитиною, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні вимог про позбавленні батьківських прав. Проте, вважає за необхідне резолютивну частину рішення доповнити таким змістом: попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON], поклавши на Службу у справах дітей Добропільської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». В разі невиконання зазначеного обов'язку позивачка не буде позбавлена можливості пред'явити повторний позов до суду. Що стосується висновку суду першої інстанції щодо відмови у стягненні аліментів на користь позивачки [PERSON], то з таким висновком погодитися не можна. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Особами, які мають право звернутись до суду, можуть бути також опікуни (піклувальники), органи опіки та піклування, прокурор, адміністрація закладу, в якому перебуває дитина. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22 серпня 2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 24). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17 травня 2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] та його дочка неповнолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 67). З довідки №253 видно, що [PERSON], [INFO], є ученицею 8 класу Добропільської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів (2015-2016 учбові роки) та не перебуває на повному державному забезпеченні (а.с. 27). Відповідно до рішення Служби у справах дітей Добропільської міської ради про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON], [INFO], №49 від 4 серпня 2016 року, неповнолітню [PERSON] тимчасово влаштовано до сім'ї [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], до прийняття рішення про постійне влаштування дитини. На [PERSON] покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний та психологічний розвиток дитини (а.с. 39). З аналізу наведених вище норм закону та матеріалів справи можна зробити висновок про те, що позивачка на теперішній час не є законним представником неповнолітньої [PERSON], а тому, не має права вимоги про стягнення аліментів на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів у зв'язку з відмовою в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, помилково поставив в залежність право на стягнення аліментів від задоволення позову про позбавлення батьківських прав, у той час, як у позивача на теперішній час право на стягнення аліментів відсутнє. Отже, апеляційний суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з врахуванням наданих сторонами у справі доказів, вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині спору про позбавлення батьківських прав та скасуванню рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення аліментів з інших підстав.

Outcome: partial