Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 05.07.2019 [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про зміну розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, в якій просила стягнути з відповідача шкоду завдану каліцтвом [PERSON] у розмірі 907136 грн. 89 коп., за період з 22.08.2005 по 30.06.2019 включно, стягувати по 20865 грн. на місяць шкоду завдану каліцтвом до виникнення обставин, які тягнуть за собою її зміну. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Вказує, що 22.08.2005 в м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та 12.12.2005 був визнаний інвалідом першої групи, останній раз висновком МСЕК з 01.01.2010 встановлено 1 групу інвалідності безстроково. Вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.06.2007, винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] , який на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 16.12.2010 встановлено, що внаслідок травм, отриманих під час ДТП, згідно висновку Акту амбулаторної судово-психічної експертизи № 246, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - слабоумством. Вказаним рішенням суду, [PERSON] визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном його матір - [PERSON] . Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.02.2013 по справі № 2-179/11, на відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок травм, отриманих при ДТП стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» 1446,53 грн. на відшкодування втраченого заробітку, щомісячно пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу. Крім того, стягнуто по 826,50 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування, щомісячно, пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013 рішення суду від 01.02.2013 залишено без змін, набрало законної сили, та виконується до теперішнього часу. З моменту набрання законної сили вказаним рішенням неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати. При кожній зміні розміру заробітної плати виникали обставини, які давали підставу для потерпілого для того, щоб пред`являти вимогу про зміну розміру платежів. Оскільки на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, починаючи з часу отримання шкоди та до часу звернення позивача з позовом до суду, він фактично отримував у відшкодування шкоди в розмірі своєї середньомісячної заробітної плати в сумі 1446,53 грн., вважає, що вказаний розмір повинен бути змінений на 5-кратний розмір мінімальної заробітної плати, що відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України, та на користь позивача з відповідача повинна бути стягнута різниця між 5-тикратною мінімальною заробітною платою та фактично отриманою ним сумою за період з 22.08.2005 по 30.06.2019 включно. Стислий виклад заперечень відповідачів. 08.08.2019 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що 22.08.2005 сталося ДТП з вини працівника ПАТ «ПівнГЗК», який керував транспортним засобом, що належить комбінату, внаслідок якої позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та був визнаний інвалідом першої групи. На відшкодування заробітку, втраченого потерпілим [PERSON] внаслідок повної втрати загальної та професійної працездатності, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.02.2013, залишеним в силі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013, з ПрАТ «ПівнГЗК» були стягнуті наступні суми: 86423,49 грн. - одноразово (втрачений заробіток за період з 01.01.2007 по 01.09.2012); 1446,53 грн. - щомісячно, починаючи з 01.09.2012 пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу. Із наданим розрахунком щодо розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку), на підставі ч.2 ст.1208 ЦК України, у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, відповідач не згоден, оскільки згідно рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.02.2013, на яке посилається представник позивача, судом було присуджено стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування втраченого заробітку у розмірі 1446,53 грн. з 01.01.2007 (тобто, з місяця подачі позову до суду), а не з 01.09.2005 (місяця наступного за місяцем ушкодження здоров`я), у зв`язку з чим відповідач вважає неправомірною вимогу позивача про проведення перерахунку розміру відшкодування втраченого заробітку, починаючи з 01.09.2005, тобто, поза межами періоду, визначеного у рішенні суду. Також, відповідач вважає неправомірним застосування позивачем п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати для проведення перерахунку розміру втраченого заробітку, оскільки, як зазначено вище, у ч.2 ст.1208 ЦК України вказано, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. У зв`язку з цим необхідно виходити з того, що під час первинного звернення з позовом про відшкодування шкоди (у квітні 2008 року), позивач визначив розмір відшкодування втраченого заробітку, який підлягає стягненню на його користь, у сумі 1446,53 грн., що дорівнювало розміру його середньомісячної заробітної плати на момент ушкодження здоров`я, і не змінював цієї позовної вимоги протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції аж до винесення рішення (01.02.2013). Що стосується мінімальної заробітної плати, то вона на момент ушкодження здоров`я позивача складала 332,00 грн., тому відповідно, коефіцієнт співвідношення його заробітку (1446,53 грн.) до мінімальної заробітної плати (332,00 грн.) дорівнює 4,357. Саме з такого співвідношення даних показників, на думку відповідача, необхідно виходити при проведенні перерахунку розміру відшкодування втраченого заробітку позивачу. Протягом трирічного періоду, що передував поданню позивачем даної позовної заяви до суду (з 01.07.2016 по 30.06.2019), мінімальна заробітна плата підвищувалась п`ять разів: з 01.05.2016 - 1450,00 грн., та з 01.12.2016 - 1600,00 грн., з 01.01.2017 - 3200,00 грн., з 01.01.2018 - 3723,00 грн., з 01.01.2019 - 4173,00 грн. Однак, при цьому необхідно враховувати, що перед підвищенням з 01.01.2017 мінімальної заробітної плати у два рази, Верховною Радою був прийнятий ЗУ від 06.12.2017 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у п.3 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що з дня набрання чинності цим законом (тобто, з 01.01.2017) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат, і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, починаючи з 01.01.2017, при розрахунку всіх виплат, які обчислюються з розміру мінімальної заробітної плати (у т.ч. відшкодування втраченого заробітку), застосовується не мінімальна заробітна плата, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01 січня кожного календарного року, тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Дценко Т.Ю. в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 16.08.2019, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.08.2019 в судовому засіданні оголошено по справі перерву до 12-00 год. 13.09.2019, за клопотанням представника відповідача [PERSON] , у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі. 13.09.2019 в судовому засіданні оголошено по справі перерву до 11-00 год. 15.10.2019, за клопотанням представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 15.10.2019 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 26.11.2019, за клопотанням представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його зайнятістю в судовому засіданні в Дніпровському апеляційному суді. В судовому засіданні 26.11.2019 оголошено по справі перерву до 11-30 год. 24.12.2019, для витребування довідки. 24.12.2019 в судовому засіданні оголошено по справі перерву до 11-00 год. 28.01.2020, з клопотання представника позивача [PERSON] , у зв`язку з наданням йому часу для ознайомлення з довідками. 28.01.2020 справу знято з розгляду на 11-00 год. 21.02.2020, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. 21.02.2020 справу знято з розгляду на 11-00 год. 26.03.2020, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Довідкою МСЕК № 014521 від 11.01.2010, [PERSON] при повторному огляді встановлено безстроково першу групу інвалідності з 01.01.2010, за висновком якої він потребує стороннього нагляду (а.с. 6). Згідно рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.02.2013 по справі 2-179/11, позов [PERSON] до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь [PERSON] : 86423,49 на відшкодування заробітку, втраченого за період з 01.01.2007 по 01.09.2012; 72121,33 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування за період з 12.12.2005 до 01.09.2012; 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди; 1,50 грн. витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а всього 208546,32 грн., стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь [PERSON] починаючи з 01.09.2012 по 1446,53 грн. на відшкодування втраченого заробітку, щомісячно, пожиттєво, або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу; по 826,50 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування, щомісячно, пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть собою зміну розміру платежу (а.с. 7-9). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2013 змінено, а саме у другому абзаці резолютивної частини рішення суду від 01.02.2013 після зазначено суми 86423,49 грн. доповнено реченням: «Сума стягнення без утримання податків та інших обов`язкових відрахувань до обов`язкових фондів» (а.с.10-13). Згідно довідки №52/6 від 16.12.2019, розмір посадового окладу за професією «електромонтер 6 розгляду з ремонту і обслуговування електроустаткування фабрик та кар`єрів 6 розряду дільниці високовольтних випробувань ЦМК» станом на 01.07.2019 складав 12482 грн. (а.с. 69). Відповідно до довідки № 53/6 від 17.12.2019, середня заробітна плата за професією «електромонтер 6 розгляду з ремонту і обслуговування електроустаткування фабрик та кар`єрів 6 розряду дільниці високовольтних випробувань ЦМК» (при окладі 12482 грн.) за дванадцять місяців, а саме з 07.2018-06.2019 складає 16074 грн., та за три місяці з 04.2019-06.2019 складає 22356 грн. (а.с. 70). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Ця норма відноситься до правовідносин даного спору. За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, що передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема, заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Питання визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, врегульоване статтею 1197 ЦК України. Так, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо, що відповідно до ч. 3 ст. 1197 ЦК України. Так, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.02.2013 по справі 2-179/11, позов [PERSON] до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь [PERSON] : 86423,49 грн., сума стягнення без утримання податків та інших обов`язкових відрахувань до обов`язкових фондів, на відшкодування заробітку, втраченого за період з 01.01.2007 по 01.09.2012; 72121,33 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування за період з 12.12.2005 до 01.09.2012; 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди; 1,50 грн. витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а всього 208546,32 грн., стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь [PERSON] починаючи з 01.09.2012 по 1446,53 грн. на відшкодування втраченого заробітку, щомісячно, пожиттєво, або до виникнення обставин, які тягнуть за собою зміну розміру платежу; по 826,50 грн. на відшкодування витрат на сторонній догляд за потерпілим та його побутове обслуговування, щомісячно, пожиттєво або до виникнення обставин, які тягнуть собою зміну розміру платежу, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013 залишено в силі. Вказані рішення були прийняті у зв`язку з тим, що 22.08.2005 в м. Кривому Розі на перехресті проїзних частин вул. Арсентьєва та 8-ї об`їзної дороги внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] , який керував трактором марки «МТЗ -80», реєстраційний номер [NUMBER] , належним на той час ПАТ «ПівнГЗК», мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої завдано тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , який керував мотоциклом «Ява 350» реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] станом на 22.08.2005 перебував з ПАТ «ПівнГЗК» у трудових відносинах, працюючи трактористом та скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.06.2007 [PERSON] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та піддано покаранню у вигляді 3 років позбавлення волі, а в силу ст.75 КК України надано іспитовий строк на 2 роки, а також актом амністії звільнено від призначеного покарання (а.с. 7-13). Так, щодо позовної вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди за період з 22.08.2005 по 30.06.2019 слід зазначити наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року вбачається, що за вимогами про продовження платежів виплати провадяться за весь попередній час , протягом якого належало відшкодовувати шкоду , без обмеження будь-яким строком (з дня закінчення попередніх виплат вимоги про їх продовження задовольняються за умови, що МСЕК (а у відповідних випадках - судово-медична експертиза) підтвердила втрату працездатності та її відсоток за цей період). В інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Таким чином, суд вважає, що проведення перерахунку розміру втраченого заробітку позивача може бути здійснено лише за три роки, тобто за 36 місяців, що передують часу звернення з даною позовною заявою до суду, а саме з 01.07.2016 по 30.06.2019. Щодо розміру мінімальної заробітної плати, то вона на момент ушкодження здоров`я позивача складала 332,00 грн., тому відповідно, коефіцієнт співвідношення його заробітку (1446,53 грн.) до мінімальної заробітної плати (332,00 грн.) дорівнює 4,357, саме з такого співвідношення даних показників, суд вважає необхідно виходити при проведенні перерахунку розміру відшкодування втраченого заробітку позивачу Так, за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, тобто протягом трирічного періоду, що передував поданню позивачем даної позовної заяви, мінімальна заробітна плата підвищувалась декілька разів та складала: з 01.05.2016 - 1450,00 грн., з 01.12.2016 - 1600,00 грн., з 01.01.2017 - 3200,00 грн., з 01.01.2018 - 3723,00 грн., з 01.01.2019 - 4173,00 грн. Згідно ЗУ від 06.12.2017 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у п.3 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що з дня набрання чинності цим законом, тобто з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат, і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, починаючи з 01.01.2017, при розрахунку всіх виплат, які обчислюються з розміру мінімальної заробітної плати (у т.ч. відшкодування втраченого заробітку), застосовується не мінімальна заробітна плата, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01 січня кожного календарного року. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.06.2016 №1774-VІІІ, передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Тобто починаючи з 01.01.2017, що відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.06.2016 №1774-VІІІ, при розрахунку всіх виплат, які обчислюються з розміру мінімальної заробітної плати, що також відноситься відшкодування втраченого заробітку, застосовується не мінімальна заробітна плата, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01 січня кожного календарного року. Аналізуючи викладені норми права, суд вважає необхідним здійснити перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку позивача за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, який всього буде складати 270830,73 грн., таким чином: за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 - 24355,60 грн. (виходячи із розрахунку 1450 грн.(розмір мінімальної заробітної плати)* 4,357 (коефіцієнт) - 1446,53 грн. (сума виплачених коштів)=4871,12 грн. (різниця)*5 (місяців), за період з 01.12.2016 по 31.12.2017 - 71820,71 грн. (із розрахунку 1600 грн.(розмір мінімальної заробітної плати)* 4,357 (коефіцієнт) - 1446,53 грн. (сума виплачених коштів)=5524,67 грн. (різниця)*13 (місяців), за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 63368,04 грн. (виходячи із розрахунку 1544 грн.(розмір прожиткового мінімуму)* 4,357 (коефіцієнт) - 1446,53 грн. (сума виплачених коштів)=5280,67 грн. (різниця)*12 (місяців), за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 71524,44 грн. (виходячи із розрахунку 1700 грн.( розмір прожиткового мінімуму)* 4,357 (коефіцієнт) - 1446,53 грн. (сума виплачених коштів)=5960,37 грн. (різниця)*12 (місяців) за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 39761,94 грн. (виходячи із розрахунку 1853 грн. ( розмір прожиткового мінімуму)*4,357 (коефіцієнт) - 1446,53 грн. (сума виплачених коштів)=6626,99 грн. (різниця)*6 (місяців). Щодо позовних вимог про перерахунок розміру втраченого позивачем заробітку, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, суд вважає зазначити наступне. Згідно ч.2 ст.1208 ЦК України, у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, підлягає збільшенню за заявою потерпілого на підставі рішення суду. Під час первинного звернення з позовом про відшкодування шкоди, а саме у квітні 2008 року, позивач визначив розмір відшкодування втраченого заробітку, який підлягає стягненню на його користь, у сумі 1446,53 грн., що дорівнювало розміру його середньомісячної заробітної плати на момент ушкодження здоров`я. Згідно ЗУ від 06.12.2017 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у п.3 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що з дня набрання чинності цим законом, тобто з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат, і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Аналізуючи викладені вимоги Закону, суд не може взяти до уваги розрахунок позивача з приводу обчислення розміру втраченого заробітку, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та вважає необхідним, стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно, починаючи з 05.07.2019, пожиттєво або до винекнення обставин, які тягнуть за собою його зміну по 8073,52 грн. (із розрахунку 1853 (розмір прожиткового мінімуму, який встановлений з 01.01.2019)* 4,357 (коефіцієнт), задовольнивши позов частково. Згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 16.04.2018, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON] адвокат зобов`язався надати використовуючи всі надані йому цивільно-процесуальним законом права та засоби представництва наступні види правової допомоги клієнту: надання усної консультації, правовий аналіз наданих замовником документів для складання позовної заяви, копіювання документів для складання позовної заяви, формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справі, вивчення судової практики суду, складання процесуальних документів (а.с.15). У акті передання-прийому наданих юридичних послуг від 30 червня 2019 року позивачем було сплачено 10000 грн. за договором-доручення про надання правової допомоги (а.с. 14). Отже, суд вважає, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених нею витрат, що є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, тому з відповідача слід стягнути 10000 грн. витрати на правову допомогу. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру відшкодування втраченого заробітку, який визначила у грошовому вимірі, тому позовні вимоги є майновими. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду на суми, стягнуті з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі всього 3476,40 грн., з них: 2708 грн., що становить 1,0 відсоток від суми стягнутої на відшкодування втраченого заробітку, та 768,40 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та стосується позовної вимоги про щомісячне стягнення втраченого заробітку. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 1166, 1195, 1197, 1208 ЦК України

Outcome: partial