Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача , та заперечень відповідача. [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог покликались на те, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 року [PERSON] визнано винуватим вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2020 року вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 року скасовано, а провадження у справі щодо [PERSON] закрито на підставі ч.1 ст. 49 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності). Вказаною ухвалою цивільний позов [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Позивачі стверджують, що скоєним відносно них кримінальним правопорушенням завдано матеріальну та моральну шкоду. Зокрема розмір завданої матеріальної шкоди підтверджується фіскальними чеками на придбання лікарських засобів для відвернення наслідків спричинених тілесних ушкоджень. Крім того, позивачу [PERSON] шляхом грабежу, відповідач [PERSON] вихопив з її голови окуляри, на придбання яких позивачем [PERSON] було витрачено значні кошти, що також підтверджується відповідним талоном замовлення. Також обоє позивачів ствердили, що внаслідок таких злочинних дій відповідача їм було завдано значних моральних страждань, які полягають у перенесенні фізичного болю, та отриманих наслідків, порушення нормального ритму життя. Крім того, позивачі просили стягнути на їх користь витрати понесені на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження в розмірі 12\~000 гривень. У зв?язку з цим, позивачі просили задовольнити поданий ними позов, а саме, стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 4297 гривень, 10\~000 гривень моральної шкоди та 6000 гривень витрат на правову допомогу; на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 262,46 гривень, 10\~000 гривень моральної шкоди та 6000 гривень витрат на правову допомогу. У відзиві на позову заяву, відповідач [PERSON] ствердив, що на підтвердження відшкодування матеріальної шкоди позивачі не долучили жодних письмових доказів. Так, на підтвердження придбання лікарських засобів, позивачі не надали жодних призначень лікаря. Крім того, позивач [PERSON] придбала ліки за кордоном, однак позивач не надала доказів того, що в Україні немає аналогічних лікарських засобів. Твердження позивача [PERSON] про стягнення коштів за окуляри є безпідставними, оскільки жодного грабежу відповідач щодо позивачів не вчиняв. Кримінальне провадження щодо нього (відповідача) здійснювалося за ч.1 ст. 125 КК України (спричинення легких тілесних ушкоджень). Вчинення грабежу щодо потерпілої [PERSON] йому не інкримінувалось. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач зазначив, що понесені потерпілими в кримінальному провадженні процесуальні витрати, можуть бути вирішені лише в рамках кримінального провадження. Також відповідач ствердив, що між ним та позивачами тривалий час існують неприязні відносини, конфліктні ситуації, позивачі постійно провокують суперечки. Так, вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2021 року позивача [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Відповідач вважав, при таких обставинах безпідставним заявлення позивачами вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 гривень. Також відповідач ствердив, що вирок Косівського районного суду скасовано, а отже його не визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. З цих підстав відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивачам було забезпечено право подати відповідь на відзив, однак такі ним не скористалися, та в судовому засіданні ствердили, що не бажають скористатися таким правом. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивачами у позовній заяві заявлено клопотання про витребування для огляду в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № 347/1811/19 та долучення до матеріалів цивільної справи документів, що підтверджують витрати понесені на придбання ліків, окуляр, та професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 04.02.2021 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без руху. Ухвалою від 02.03.2021 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] повернуто позивачам. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.04.2021 року скасовано ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2021 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 19.04.2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 13.05.2021 року. Ухвалою від 13.05.2021 року витребувано докази, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2021 року. Ухвалою від 27.05.2021 року розгляд справи відкладено на 09.06.2021 року за клопотанням позивача. Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4297 грн. матеріальної шкоди, 1000 гривень моральної шкоди та 6000 витрат на правову допомогу. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 262, 46 грн., матеріальної шкоди, 1000 гривень моральної шкоди та 6000 гривень витрат на правову допомогу (а.с.29). Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2020 року вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 року скасовано, а провадження у справі щодо [PERSON] закрито у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою, цивільний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду (а.с.31-34). 16.10.2019 року між представником [PERSON] та позивачами [PERSON] , [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.86). Згідно довідки від 16.10.2019 року адвокатом Лазоришиним І.І. проведено обсяг робіт та витрати робочого часу на захист за кримінальними провадженнями на суму 12\~000 гривень (а.с.83). Відповідно до прибуткового касового ордеру №8 від 24.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] сплачено 12\~000 гривень (а.с.85). Відповідно до копій фіскальних чеків позивачами ( [PERSON] , [PERSON] ) придбано лікарські засоби (а.с.81). Відповідно до копії рецепту та талону замовлення від 30.01.2018 року [PERSON] придбано окуляри на суму 3975 грн.(а.с.82). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та не можливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку. Норми права,\~які за\~застосував суд,\~та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Щодо права позивачів на відшкодування завданої шкоди. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для відшкодування витрат на лікування потерпілих, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням його ( [PERSON] ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито, а тому його не визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, є безпідставними з огляду на таке. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, витрати на лікування потерпілих від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди спричиненої здоров`ю позивачів внаслідок кримінального правопорушення, судом відзначається таке. Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, шкода, завдана фізичній особі, зокрема, витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Разом з цим, на підтвердження своїх вимог про витрати на лікування, за клопотанням позивачів було витребувано належним чином завірені копії фіскальних чеків про придбання ліків, та оглянуто під час розгляду цивільної справи матеріали кримінального провадження. Однак суд констатує той факт, що ні в матеріалах кримінального провадження, ні в матеріалах цивільної справи не міститься жодних медичних документів, які б підтверджували, що найменування ліків про які зазначено у фіскальних чеках були придбані позивачами за наслідками лікарських призначень. При цьому суд зауважує, що під час розгляду справи, позивачі не заперечували, що зверталися в лікарню, і їм було прописане відповідне лікування. Однак жодних доказів, які б давали підставу суду вважати, що ліки які відображені у фіскальних чеках, були придбані позивачами саме за лікарським призначенням позивачі не надали. В судовому засіданні представник позивачів ствердив, що оригінали медичних карт хворих (а в даному випадку позивачів), в яких ймовірно міститься призначене позивачам лікування були вилучені органом досудового розслідування для проведення відповідних медичних експертиз у кримінальному провадженні. При цьому на час розгляду справи сторонам не відомо, чи після проведення експертизи, медичні карти були повернуті в медичний заклад. Також представник позивачів ствердив, що підтвердженням лікарських призначень та придбання ліків зазначених в фіскальних чеках є висновки експерта у кримінальному провадженні. Однак суд вважає такі твердження неспроможними, та суперечливими. Так, судом оглядались матеріали кримінального провадження, в яких містяться висновки експерта №5 (щодо [PERSON] ) та №6 (щодо [PERSON] ). У вказаних висновках експертів міститься інформація щодо тілесних ушкоджень які були виявлені у позивачів (потерпілих), та зазначено ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень. При цьому, у вказаних висновках експертів відсутня будь-яка інформація про те, що позивачам (потерпілим) було призначене відповідне лікування. Більше того, в абзаці першому розділу „Підсумки вказаних висновків зазначено, що для проведення відповідної експертизи було надано „імпровізовану медичну карту на чотирьох аркушах, яка не прошита та не пронумерована, світлокопію журналу приймального покою КНП „Косівської ЦРЛ, та довідку директора КНП „Косівська ЦРЛ від 29.11.2018 року. За таких обставин твердження представника позивачів про наявність у висновку експерта відповідного лікарського призначення, а також проведення експертизи на підставі оригіналів медичної карти хворого, не відповідають дійсності та спростовуються встановленими судом обставинами з посиланням на відповідні докази. Суд також звертає увагу, що один із фіскальних чеків про придбання ліків, відображений польською мовою. При цьому, суд позбавлений можливості встановити які саме ліки були придбані за вказаним чеком, чи є вони результатом призначеного лікарем лікування, та чи немає відповідних аналогів лікарських засобів в Україні. Враховуючи відсутність будь яких фактичних даних про призначене лікарем лікування, необхідністю придбання саме тих ліків, які відображені у фіскальних чеках, суд приходить до переконання про недоведеність вимог в цій частині. Щодо заявленої вимоги про відшкодування шкоди, зокрема в частині відшкодування витрат за пошкоджені окуляри. Так, при огляді матеріалів кримінальної справи, суд констатує той факт, що вказане майно (окуляри [PERSON] ) жодним чином не відображено в матеріалах кримінального провадження. Відсутні будь які фактичні дані які б підтверджували, що таке майно було пошкоджено, вилучене, та описане із зазначенням відповідних ідентифікуючих ознак саме під час вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 24.10.2018 року. На підтвердження відшкодування витрат за окуляри, позивач [PERSON] надала рецепт від 30.01.2018 року (а.с.82). Однак при відсутності будь-яких фактичних даних про те, що таке майно взагалі існувало під час вчинення кримінального правопорушення, чи було об?єктом вчинення кримінального правопорушення, суд позбавлений можливості стягнути відповідні витрати на відшкодування. Крім того, у позовній заяві позивачі стверджували, що вказаним майном (окулярами) відповідач заволодів шляхом грабежу, вихопивши їх з голови [PERSON] . Однак, як встановлено судом, вчинення грабежу [PERSON] не інкримінувалося. Слід також зазначити, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив факт пошкодження ним окулярів. Ствердив, що ввечері до нього додому прийшов сусід, який знайшов на вулиці якісь окуляри, і подумав, що вказані окуляри належать дочці відповідача [PERSON] . Однак, відповідач заперечив належність вказаних окуляр його дочці, після чого намагався віддати їх позивачам, проте вони відмовились. Однак враховуючи вищевказані обставини, та відсутність фактичних об?єктивних даних в матеріалах кримінального провадження про наявність пошкодженого вищезазначего майна, у суду відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині. Щодо вимоги позивачів про відшкодування витрат понесених ними у зв?язку з необхідністю отримання ними професійної правової допомоги у розмірі 12\~000, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 118 КПК України процесуальні витрати, зокрема, складаються із витрат на правову допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, питання витрат на правову допомогу, понесених потерпілим у кримінальному провадженні, вирішується судом у межах кримінального провадження у якому такі витрати було понесено, у разі їх документального підтвердження, відповідно до кримінального процесуального законодавства. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Оскільки, процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України. Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц. Кримінально-процесуальний кодекс не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат. Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 17.06.2020 року справа № 598/1781/17, Провадження № 13-47кс20. Слід також зазначити, що питання витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами у межах цивільної справи розглядається у межах такої цивільної справи відповідно до положень цивільного процесуального законодавства. Однак суд звертає увагу, що на підтвердження понесених витрат за надання професійної правової допомоги, позивачами надано довідку від 16.10.2019 року саме про понесені витрати в межах кримінального провадження (а.с. 83). Таку ж позицію підтвердив і представник позивачів в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи. Крім того суд зауважує, що в судовому засіданні представник позивачів ствердив, що їм відомо, що розгляд заявленого цивільного позову в кримінальному провадженні, а також понесення відповідних витрат на правову допомогу здійснюється в порядку кримінально-процесуальному. Однак ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2020 року, якою цивільний позов позивачів було залишено без розгляду, питання процесуальних витрат не вирішено, позивачами не оскаржувалася. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачами заявлено вимогу про відшкодування витрат понесених за надання правової допомоги у кримінальному провадженні, які не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині. Щодо відшкодування моральної шкоди. Суд погоджується з доводами позивачів щодо спричинення їм моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачам [PERSON] , та [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ними фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на їх психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Отже, внаслідок винуватих дій [PERSON] , позивачам [PERSON] та [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких зазнали позивачі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них. При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. Разом з тим, суд також враховує ту обставину, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, а також те, що позивач [PERSON] визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, щодо спричинення легких тілесних ушкоджень відповідачу [PERSON] . З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачам є відшкодування їм відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 1000 грн. кожній, на підставі чого позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у межах зазначеної суми, - і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. На підставі ст. 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст. 118, 124, 126 КПК України,

Outcome: partial