Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 1,9984 га, яка знаходиться на території Тернівської сільської ради, укладений 27.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON]та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що [PERSON], являючись громадянкою Російської Федарації, отримала у власність в порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Тернівської сільської ради розміром 1,9984 га. В телефонній розмові із [PERSON] вони погодили ціну за яку вона згодна продати земельну ділянку, 85000 гривень, які він повинен передати [PERSON], яка діяла за дорученням [PERSON]. В травні 2016 року, для укладення договору купівлі-продажу він та [PERSON] звернулись до Крижопільської ДНК, де їм було роз'яснено, що нотаріальна контора може посвідчити договір про відчуження землі укладеним з участю громадянина іншої держави, тільки в межах строку визначеного ст. 81 ЗК України, так як після закінчення вказаного строку може бути порушено процедуру примусового відчуження земельної ділянки, про що нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 101 від 04.05.2016 року. Вартість земельної ділянки згідно витягу Держгеокадастру складає 78401,33 гривень. Гроші в сумі 85000 гривень було передано [PERSON], що підтверджується розпискою від 27.07.2016 року. Представник позивача до суду надіслав заяву, в якій позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву в якій позов визнав, не заперечує проти задоволення позову на користь позивача та просив провести слухання справи без його участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши усі докази надані позивачем, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9984 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Тернівської сільської ради Крижопільського району, що підтверджується Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60279825 від 31.05.2016 року (а.с. 9). Згідно ст. 81 ч. 4 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. В травні 2016 року, для укладення договору купівлі-продажу він та [PERSON] звернулись до Крижопільської ДНК, де їм було роз'яснено, що нотаріальна контора може посвідчити договір про відчуження землі укладеним з участю громадянина іншої держави, тільки в межах строку визначеного ст. 81 ЗК України, так як після закінчення вказаного строку може бути порушено процедуру примусового відчуження земельної ділянки, про що нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 101 від 04.05.2016 року (а.с. 13). Вартість земельної ділянки згідно витягу Держгеокадастру складає 78401,33 гривень (а.с.12). Гроші в сумі 85000 гривень було передано [PERSON], що підтверджується розпискою від 27.07.2016 року (а.с. 7). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9984 га. Відповідач [PERSON] є громадянкою Російської Федерації. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 132 ч. 1 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги позицію відповідача, який подав заяву про визнання позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному об'ємі. На підставі ст.ст. 220, 526 ЦК України, ст.ст. 81, 132 ЗК України,

Outcome: approved