Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 03.06.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2011 в розмірі 135122,88 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 грн., оскільки остання не виконує умови договору. Вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.11.2011, [PERSON] отримала кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керується п. 2.1.1.2.5, п. 2.1.1.2.6 Умовами та Правилами договору, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 411759,29 грн., яка складається з наступних сум: 4964,73 грн. тіло кредиту; 405994,56 за простроченими відсотками; 0,00 грн. за нарахованою пенею; 0,00 грн. за нарахованою комісією. Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, таким чином, заборгованість до стягнення становить 135122,88 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 4964,73 грн., та заборгованості по відсоткам за період з 17.11.2011 по 30.10.2018 в сумі 130158,15 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 2102 грн. судового збору. Заяви, клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~ Згідно з Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, внесеними Постановою КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 (з подальшими зимінами) з 1 серпня до 31 грудня 2020 р. на усій території України установлено карантин. В судове засідання представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно отриманого повідомлення, а.с. 68, а також повернутого за закінченням терміну зберігання поштового повідомлення, а.с. 69-70, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавала. Оскільки позивачем\~подано докази\~на підставі\~яких ґрунтуються\~позовні вимоги,\~сторонами не\~заявлено клопотань\~про витребування\~інших доказів\~та відповідач\~не скористалася\~своїм правом\~подачі відзиву\~на позовну\~заяву,\~клопотань про\~відкладення судового\~засідання від\~неї не\~надійшло,\~суд вважає\~можливим розглядати\~справу за\~відсутності сторін\~на підставі\~наявних доказів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-30 год. 24.07.2020, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.07.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 09-30 год. 19.08.2020, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якої у суду відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 19.08.2020 відкладено розгляд справи на 09-45 год. 06.10.2020, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якої у суду відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 06.10.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 09-00 год. 04.11.2020, у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якої у суду відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 04.11.2020 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається\~із копії\~укладеної та\~підписаної 17.11.2011\~ [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої Банк надав відповідачу кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, останній раз зменшено кредитний ліміт 17.11.2014 до 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а.с. 16-44, наданим розрахунком заборгованості, а.с. 7-15, судом встановлено, що станом на 31.03.2020 [PERSON] має заборгованість в розмірі 135122,88 грн., яка складається з наступних сум: 4964,73 грн. тіло кредиту; 405994,56 за простроченими відсотками; 0,00 грн. за нарахованою пенею; 0,00 грн. за нарахованою комісією, яка виникла з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань. Згідно наданого розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 135122,88 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 4964,73 грн., та заборгованість по відсоткам за період з 17.11.2011 по 30.10.2018 в сумі 130158,15 грн. (а.с. 7-15). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до анкети-заяви, відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 18). До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 19-45). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено ст.1055 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Матеріалами справи підтверджується, що Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит (а.с. 16-18). Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, пені не виконав, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит, відсотки та пеню за його користування не сплатив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 31.03.2020 становить 135122,88 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту в сумі 4964,73 грн., заборгованість по відсоткам за період з 17.11.2011 по 30.10.2018 в сумі 130158,15 грн., що підтверджується наданим розрахунком Банком (а.с. 7-10). Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.04.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-анкеті позичальника від 17.11.2011 процентна ставка не зазначена. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також, щодо стягнення прострочених відсотків за період з 17.11.2011 по 30.10.2018 в сумі 130158,15 грн., суд зазначає наступне, відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується із закінченням строку дії кредитної картки до серпня 2021 року (а.с. 17), то у Банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» по березень 2021 року включно має право на нарахування відсотків за користування кредитом, натомість, виникає право нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.11.2011, Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (а.с. 19), який не містить підпису відповідача або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано останньому для ознайомлення, тому відсутні підстави вважати, що сторони уклали у письмовому вигляді кредитний договір, в якому обумовили у письмовому вигляді порядок та розміри нарахування відсотків. Врахувавши аналіз викладених норм права, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 17.11.2011 по 30.10.2018 в сумі 130158,15 грн., у зв`язку з відсутністю передбаченого в підписаній між сторонами анкеті-заяві обов`язку відповідача по їх сплаті. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявність заборгованості підтверджується розрахунком, який доданий до матеріалів справи, з яким суд погоджується, відповідач не надала суду докази виконання зобов`язання з повернення позичених коштів, а відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4964,73 грн., що також узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові від 03 липня 2019 року Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн., а.с. 1, який сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 626, 628, 629, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial