Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості у зв'язку спливу давності . На рішення суду представником [PERSON] - [PERSON] подана апеляційна скарга. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.05.2015 р. цивільну справу повернуто до суду першої інстанції, оскільки при постановленні рішення у справі судом залишено поза увагою ту обставину, що справа, з урахуванням прийнятої 16.09.2014 р. заяви про уточнення позовних вимог, крім вимоги про стягнення коштів, містить також і вимогу про розірвання договору, а також судом не вирішено питання про судові витрати. 27.05.2015 р. Київським районним судом м. Харкова ухвалено додаткове рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.06.2015 р. цивільну справу повернуто до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції залишив не вирішеними позовні вимоги про розірвання договору поставки № 1 від 15.06.2011 року. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду факсом надійшла заява [PERSON], що діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON], про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення без участі представника. Неявка сторін не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п.4. ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої- небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся 18.06.2014 р. до суду з позовною заявою « Про захист прав споживачів», у якій посилаючись на приписи ст.ст. 15, 526, 530, 655, 693 ЦК України, просив стягнути з ФОП [PERSON] 155 000 грн., вказуючи, що це є сума переплати за договором № 1 про поставку будівельного брусу. При цьому позивач судовий збір не сплатив. 16.09.2014 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та посилаючись на с. 652 ЦК України та ст. 31 ЦПК України, крім вимог про стягнення 155 000 грн., також просив розірвати договір поставки № 1 від 15.06.2011 р. /а.с.27./Судовий збір за подання заяви про уточнення позовних вимог позивач не сплатив. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 р. у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовлено в порядку ч.4 ст. 267 ЦК України, тобто у зв'язку зі спливом позовної давності. 27.05.2015 р. Київським районним судом м. Харкова ухвалено додаткове рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. З урахуванням наведеного необхідно винести додаткове рішення у справі, в якому вирішити питання щодо вимог [PERSON] про розірвання договору № 1 від 15.06.2011 р. та вважати, що [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору і стягнення заборгованості в повному обсязі.

Outcome: dismissed