Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року у цивільній справі позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування задоволено та визнано за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за [PERSON], яка померла 02 березня 2015 року на житловий будинок № 60 по вул. Духновича в с. Тур'я Бистра Перечинського району Закарпатської області з надвірними будовами та спорудами. Відповідач [PERSON] сільська рада Перечинського району подала до суду заяву про перегляд вказаного судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами, яку мотивує тим, що справу було розглянуто у відсутності представника сільської ради, при цьому що на цей момент сільській раді не було відомо про наявність яких-небудь інших спадкоємців першої черги, які мають по закону право успадкувати майно за [PERSON], яка померла 02 березня 2015 року. Нещодавно до сільської ради звернулась [PERSON] за довідками і надала документи, які підтверджують те, що вона являється донькою [PERSON], а також [PERSON] про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №41012784 від 22 липня 2015 року. Оскільки згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року відповідачами по справі у першу чергу є спадкоємці, які прийняли спадщину, і тільки у разі їх відсутності відповідачем ставиться місцева рада, а тому у даному випадку відповідачем повинна бути саме [PERSON], як спадкоємець першої черги, а сільська рада може залучатися у даній справі тільки як третя особа. Крім цього, з огляду на те, що [PERSON] було відомо про наявність спадкоємців першої черги, але не було подано до суду клопотання про зміну відповідача по справі, то справа підлягає перегляду у звязку з нововиявленими обставинами з постановленням рішення про відмову у позові у звязку із заявленням позову до неналежного відповідача. Додатково зазначає, що позивачем [PERSON] було надано заповіт, однак [PERSON] повідомила, що на день смерті своєї матері [PERSON] являлась пенсіонеркою, а тому в будь-якому випадку має право на обовязкову частку незалежно від заповіту. Отже сільською радою не може бути визнано позов [PERSON] на весь будинок. Також у вищевказаному будинку на день смерті спадкодавця був зареєстрований онук померлої [PERSON], про що позивачем зазначено не було. Одночасно [PERSON] ніколи не був зареєстрований та не проживав за адресою: [INFO], а відтак пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, при цьому про поновлення такого строку не заявляв, а тому його позовні вимоги є безпідставними. Разом з цим, є незрозумілим, яким чином суд визнав право власності за [PERSON] на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами та будовами в порядку спадкування за померлою [PERSON], оскільки позивач просив визнати право власності за померлим батьком [PERSON], який помер 16 травня 2015 року. У судове засідання [PERSON] сільський голова [PERSON] не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви повністю підтримує та просить такі задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Згідно розяснень, які містяться у п. 3 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року №4, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Також у п. 7 зазначеної постанови зазначено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 березня 2015 року померла [PERSON], яка згідно погосподарської книги № 2 виконкому сільської ради за 2011-2015 роки, обєкт погосподарського обліку № 0063-1, була головою домогосподарства № 60 по вул. Духновича в с. Т.Бистра, що стверджується довідкою Т.-[PERSON] сільської ради Перечинського району № 480 від 24 червня 2015 року. Також встановлено, що [PERSON] належний їй жилий будинок, що розташований в с. Т.Бистра по вул. Духновича, 60 та все майно, яке належить та буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що вона буде мати право за законом, заповіла [PERSON], [INFO], що проживає в с. Т.-Бистра, вул. І.Франка, 19, про що свідчить заповіт від 28 квітня 2009 року, посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], зареєстрований в журналі за №05. Разом з цим, протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], що стверджується копією спадкової справи №57/2015 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 02 березня 2015 року. [PERSON] являється донькою спадкодавця, тобто відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, а також на день смерті матері вже була пенсіонеркою, а відтак в силу ст. 1241 ЦК України в будь-якому випадку має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від наявності чи відсутності заповіту. Рішення суду, яке переглядається та яким встановлено право власності на спірне майно, стосується прав та обовязків [PERSON], однак питання про її залучення до участі у справі позивач [PERSON] не ставив і суд його не обговорив. Відповідно до змісту п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції та національного законодавства, що регулює вирішення спорів і право на спадщину, обмеження чи позбавлення такого права за судовим рішення можливе тільки за залученням особи, права якої обмежується, у якості відповідача по справі. Постановлення судового рішення, яке безпосередньо створює права та обовязки для особи чи обмежує її права на спадщину без залучення такої особи до участі у справі в якості відповідача є також порушенням ст. 33, 37 ЦПК України, та гл. 87 ЦК України. Таким чином, суд, розглядаючи спір лише з участю осіб, які брали участь у справі, та вирішуючи питання про права та обовязки особи, не залученої до участі у справі, не мав підстав для задоволення позову. Вказана обставина є нововиявленою обставиною та слугує підставою для скасування рішення суду, оскільки така існувала на час розгляду справи та не могла бути відома заявникові на час розгляду справи, при цьому, що вона входить до предмета доказування у справі та може вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Також при прийнятті рішення судом не були враховані відсутність у матеріалах справи свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] та недоведеність відповідними свідоцтвами родинного звязку позивача [PERSON] зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] Крім цього, у рішенні суду, що переглядається, не зазначено послідовності прийняття спадщини спадкоємцями за покійною [PERSON], яка померла 02 березня 2015 року з огляду на наступне. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори від 05 серпня 2016 року №127/01-16 спадкова справа за №57/2015 на майно померлої 02 березня 2015 року [PERSON] заведена за заявою [PERSON] З повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори від 05 серпня 2016 року № 126/01-16 вбачається, що спадкова справа на майно померлого 16 травня 2015 року [PERSON] не заведена. Одночасно у матеріалах справи міститься довідка Т.-[PERSON] сільської ради Перечинського району №137 від 04 квітня 2016 року, згідно якої до і після смерті [PERSON] за адресою: с. Т.Бистра, вул. Духновича, 60 Перечинського району проживали без реєстрації її син [PERSON] та онук [PERSON]. Однак у заяві про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами заявником зазначається, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] у спірному житловому будинку був зареєстрований її онук [PERSON], а позивач [PERSON] за вказаною адресою взагалі ніколи не проживав та не був зареєстрований. З огляду на це, судом не може бути взята до уваги вищевказана довідка № 137 від 04 квітня 2016 року, яка була підставою для задоволення позову, оскільки зазначена у ній інформація повністю спростовується заявою про перегляд судового рішення, яка подана значно пізніше та містить в собі перевірені відомості. Зазначені обставини також є нововиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 09 вересня 2011 року у справі «Желтяков проти України» (Заява № 4994/04) зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обовязкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х). До такого ж висновку дійшов Європейський Суд з прав людини і в рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України». Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заяву про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами слід задовольнити, скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у позові. Також слід зазначити, що з позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами та будовами, що розташований за адресою: с. Т.-Бистра, вул. Духновича, №60 Перечинського району, в порядку спадкування за батьком [PERSON], який помер 16 травня 2015 року, тоді як у рішенні суду зазначено про визнання за позивачем права власності на вищевказане майно в порядку спадкування за [PERSON], яка померла 02 березня 2015 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved