Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до територіальної громади с. Лівчиці в особі Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області (відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , померлої [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , [INFO] заповіту від 29.10.1998, реєстровий №145, складеного [PERSON] в користь [PERSON] ; визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк терміном 6 місяців для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну ділянку площею 1,77 умовних кадастрових га на території Лівчицької сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, належне померлій згідно Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №12448 від 12.01.1998. На випадок смерті [PERSON] 29.10.1998 склала заповіт в користь дочки [PERSON] за реєстровим №145. Після смерті матері позивачка у зазначені строки не звернулася до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, оскільки поїхала на роботу в Чеську республіку та не знала про наявність заповіту, складеного в її користь. Про наявність заповіту вона дізналася лише у 2019 році. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено по причині пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Представник позивачки позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини. Крім цього, суду зазначив, що у документах, які підтверджують родинний зв`язок між позивачкою та її матір`ю, наявні розбіжності, а саме: у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвище, дошлюбне прізвище та ім`я позивачки зазначено « [PERSON] », що не збігається із записами у її свідоцтві про народження, де прізвище та ім`я позивачки зазначено « [PERSON] ». У заповіті допущено помилку у написанні імені позивачки, а саме: замість « [PERSON] » її ім`я зазначено « [PERSON] ». Встановлення факту родинних відносин та факту належності заповіту позивачці необхідно для усунення розбіжностей , які перешкоджатимуть оформленню спадщини у нотаріуса. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, із змістом позовної заяви ознайомлений, позовні вимоги визнає і заперечень щодо позовних вимог не має. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивача подав: клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із потребою збільшити позовні вимоги та про розгляд справи за їх відсутності; заяву про уточнення позовних вимог та виклик свідків (а.с.29, 32, 36, 39). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог (а.с.28, 35). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 04.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.23-24). Ухвалою від 07.12.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.30). Ухвалою від 11.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.37-38). Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.04.1963 (а.с.7). Відповідно до заповіту від 29.10.1998 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.13). Згідно із Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №12448 від 12.01.1998 [PERSON] на підставі розпорядження РДА №775 від 10.12.1997 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,77 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Лівчицької сільської ради та передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства (а.с.16). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2006 та серії [NUMBER] від 09.07.2019, [PERSON] помер [INFO] у м. Жидачів Жидачівського району Львівської області, а [PERSON] померла [INFO] у с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області (а.с.10, 11). Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 29.06.2019 та 04.07.2019 встанволено, що 09.06.1993 зроблено актовий запис №39 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на « [PERSON] ». 12.12.1982 зроблено актовий запис №18 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на « [PERSON] » (а.с.8, 9). Згідно з довідкою про оформлення спадщини ВК Гніздичівської селищної ради від 27.06.2019 №210, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] , яка наступила [INFO] . Заборони та арешту на нерухоме майно за даними виконкому Гніздичівської селищної ради немає. Заповіт від [PERSON] за даними виконкому Гніздичівської селищної ради посвідчувався у користь дочки [PERSON] (а.с.12). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.08.2019, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту від [PERSON] (а.с.14). Постановою Жидачівської державної нотаріальної контори від 05.07.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством, на подання заяви (а.с.17). Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона добре знає позивачку, її матір`ю є [PERSON] . Мати позивачки склала заповіт на доньку . Про його існування вона дізналася зі слів секретаря сільської ради. Свідок [PERSON] надав суду показання, за змістом яких [PERSON] є його тещею, яка проживала в с. Лівчиці і була матір`ю позивачки. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] . Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковим записом у правовстановлюючих та метричних документах прізвища та імені позивачки, що ставить під сумнів її родинні зв`язки та належність їй правовстановлюючого документа, створюючи перешкоди у юридичному оформлення спадщини після смерті матері в позасудовому порядку. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з пропуском позивачкою строку подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відмовою нотаріуса з цієї причини у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У пункті 12 постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, нормами статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до приписів частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 1169 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Вимогами частини 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області. Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно, однак [PERSON] у визначений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також, судом встановлено, що за життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно своїй дочці [PERSON] . Особа, на ім`я якої [PERSON] складено заповіт, а саме: [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Наведені вище обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами та показаннями свідків), які відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають, є юридичними фактами у розумінні статті 315 ЦПК України. Встановлення зазначених фактів породжує для позивачки юридичні наслідки, оскільки усуває обставини, які є перешкодами в оформленні нею спадщини після смерті\~матері [PERSON] у позасудовий спосіб (у нотаріуса). Надаючи оцінку аргументам представника позивачки щодо наявності підстав для визначення додаткового строку позивачці для подання заяви про прийняття спадщини суд зауважує, що за загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що у разі пропуску спадкоємцем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Наведена стороною позивача причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: перебування позивачки за кордоном (у Чеській Республіці) не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні належними та допустимим доказами, тому суд вважає її необґрунтованою. Водночас інші наведені стороною позивача причини, а саме: незнання про належність спадкодавцю земельної частки (паю) та складеного на її ім`я спадкодавцем заповіту заслуговують на увагу, оскільки вони об`єктивно унеможливлювали своєчасне виконання позивачем вимог закону щодо особистого подання заяви нотаріусу. Так, судом встановлено, що про наявність заповіту позивачка дізналася лише при отриманні його дубліката 19.06.2019 і відсутні фактичні дані, які б свідчили про те, що позивачка могла дізнатися про це раніше. Також, позивачка не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що встановлено дослідженими судом докази (довідкою від 27.06.2019 та постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.07.2019), що, у свою чергу, дає підстави дійти висновку про необізнаність позивачки щодо належності спадкодавцю земельної частки (паю). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає наведені стороною позивача причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини незнання позивачки про належність спадкодавцю земельної частки (паю) та складеного на її ім`я спадкодавцем заповіту поважними, тому доходить переконання, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved