Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Рішенням Вознесенського міськрайонного\~суду Миколаївської\~областівід 02.10.2020 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Фермерського господарства «Оазис» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено. Представником відповідача ФГ «Оазис» - адвокатом Вуїв О.В. до закінчення судових дебатів у справі зроблено заяву про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України. 07.10.2020 року від представника відповідача ФГ «Оазис» - адвоката Вуїв О.В. - надійшла заява про приєднання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. В судове засідання представники учасників справи не з`явилися. Враховуючи неявку учасників справи, суд розглянув питання\~про\~розподіл судових витрат в порядку ст. 270 ч.4 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. При прийнятті рішення, судом не здійснено розподіл судових витрат. Щодо понесення судових витрат, представником відповідача ФГ «Оазис» - адвокатом Вуїв О.В. заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України. Представником відповідача ФГ «Оазис»\~-\~адвокатом Вуїв\~О.В.надані докази понесення відповідачем судових витрат на правову допомогу в сумі 3800 грн., рахунок №05-1/10/20 від 05.10.2020 року на оплату правничої допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 10.02.2020 року з зазначенням обсягу наданих послуг, копія платіжного доручення №218 від 06.10.2020 року про перерахування ФГ «Оазис» коштів в сумі 3800 грн, витяг з рахунку адвоката Вуїв О.В. про надходження від ФГ «Оазис» коштів в сумі 3800 грн. У відповідності до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. Частиною 3\~ст. 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 3,4\~ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналіз вищезазначених положень\~ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі. Положеннями ст. 30 Закону України\~Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року\~№ 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі\~Баришевський проти України\~(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі\~Двойних проти України\~(Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі\~Меріт проти України\~(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved