Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла оскільки проживала разом з ним та була зареєстрована за тією ж адресою. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок чоловік був власником і головою колгоспного двору. За життя чоловіка вони не провели належну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому нотаріус не міг видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки майно належить колгоспному двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично у будинку проживали та вели господарство тільки вона з чоловіком, тому їм належало по Ѕ частці житлового будинку із господарськими спорудами у майні колгоспного двору. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про відкладення розгляду справи та долучення документів (а.с.29), заяву про залучення до участі у справі належних відповідачів (а.с.34), заяву про відкладення розгляду справи (а.с.45), заяву про розгляд справи за відсутності її та позивачки та підтримання позовних вимог (а.с.52). Представником відповідача Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутність заперечень щодо вимог заявника (а.с.28). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про не заперечення проти позовних вимог позивачки, визнання за нею права власності на майно та не претендування на майно колгоспного двору (а.с.36), заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.42). Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову, не претендування на майно колгоспного двору (а.с.37), заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.43). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.20-21). Ухвалами підготовчого засідання від 25.03.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.32). Ухвалою підготовчого засідання від 26.05.2021 залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.38-39). Ухвалою підготовчого засідання від 26.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.40-41). Ухвалою судового засідання від 12.10.2021 відкладено розгляд справи (а.с.47). Ухвалою судового засідання від 10.12.2021 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.53). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням ВК Жидачівської районної ради №67 від 03.03.1977, [PERSON] відведена земельна ділянка та надано право на проведення житлового будівництва в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25.10.1989, цілий житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.4). [PERSON] помер [INFO] у с. Нове Село Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.11.2009 (а.с.9). Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21.05.2016 та 20.10.2016, зареєстрованих в реєстрі за №547 та 1154, встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.50,51). Відповідно до витягів з погосподарської книги ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 02.10.2020 №394 та №395, станом на 15.04.1991 будинковолодіння [ADDRESS] відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» та рахувалося за громадянами: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] син. Станом на 09.11.2009 господарство рахується за громадянами: голова двору [PERSON] , внучка [PERSON] (а.с.10, 30). З технічного паспорта від 30.10.2020 вбачається, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 84,0 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: господарською будівлею «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», воротами 1, огорожею 2, колодязем 3 (а.с.5-8). Довідками ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 22.10.2020 встановлено, що згідно схеми найменувань вулиць та провулків в с. Нове Село, яка зберігається в Облазницькій сільській раді, будинку, користувачем якого є [PERSON] , присвоєно адресу [ADDRESS] . Будинок рахується за [PERSON] (а.с.11, 12). Згідно з довідкою ВК Гніздичівської селищної ради №117 від 29.03.2021, [PERSON] дійсно проживала до дня смерті і на день смерті з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] за адресою [ADDRESS] (а.с.35). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивачки права власності на майно колгоспного двору (у порядку спадкування за законом та як члена колгоспного двору) і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами цього колгоспного двору, відтак всі вони набули право спільної сумісної власності на його майно. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак на час його смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Однак лише [PERSON] прийняла спадщину, про що свідчать видані на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2016 та 20.10.2016. Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] спадщину не прийняли, заявили про відмову від спадщини, про що подали відповідні заяви. Також, суд зауважує, що інші живі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] у поданих ними заявах ствердили, що не претендують на частку у майні колгоспного двору. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на житловий будинок «А-1», разом з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved