Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі проживав її син [PERSON] , однак в листопаді 2002 року він одружився та переїхав жити до своєї дружини в будинок за адресою [ADDRESS] , де і проживає по даний час. В її квартирі немає жодних особистих речей сина, більше 19 років він не проживає у вказаному житлі та не бере участі в його утримані. Відповідач в добровільному порядку знятися із реєстрації з її квартири не бажає. Через те, що [PERSON] залишається зареєстрованим у її квартирі, вона не може отримати субсидію на житло та комунальні послуги. Вона пенсіонерка, отримує пенсію в розмірі 2000 грн. і не може оплачувати в повному обсязі газопостачання, електроенергію, у зв`язку із чим в неї виникли значні борги по їх оплаті, а тому вона змушена звертатися з цим позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду зі заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 29). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Представник позивачки [PERSON] 07.12.2021 подала до суду заяву, згідно з якою просить проводити розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує щодо заочного рішення (а.с.25). Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що квартира, як знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної (часткової) власності [PERSON] та її чоловіку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 15.11.2001 (а.с. 5). У спірній квартирі в даний час зареєстровані: позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними, виданої ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради № 551979 від 29.09.2021 (а.с.8). Відповідно до довідки № 558 від 05.11.2021, виданої виконавчим комітетом Копанківського старостинського округу, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично проживає з 21.10.2002 в домогосподарстві дружини в [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] № 79 від 05.11.2021, складеним старостою Копанківського старостинського округу Бунгою М.Т. у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою [ADDRESS] з 21.10.2002 (а.с. 7). Доказів того, що позивачем чинилися перешкоди відповідачу у користуванні спірною квартирою, матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 41 Конституції Україн \~та статті 1 Першого протоколу до Конвенці про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого\~протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до\~ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Згідно зі\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.ст.\~6,\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Позовні вимоги позивачки, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Поважні причини відсутності відповідача у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні. Як встановлено по справі, позивачка є власником квартири за адресою [ADDRESS] , право власності набула у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями\~ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316,\~318 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивачки права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивачки виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у будинку зареєстрований відповідач. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач не проживає у будинку позивача, однак добровільно не знявся з реєстрації, а його реєстрація чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні своїм майном. Таким чином, оскільки відповідач понад рік без поважних причин відсутній і не проживає у квартирі за місцем реєстрації, належним чином не здійснює її утримання, а тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved