Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У серпні 2018 року до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 31.05.2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час спільного проживання сторони 15.10.2005 придбали будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстрований за відповідачем. Крім того, рішенням Броварської міської ради Київської області від 31.08.2006 року відповідачу передано у власність земельну ділянку, площею 0, 0247 га, що знаходиться за адресою вказаного будинку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року шлюб між сторонами розірваний. Також зазначає, що 07.12.2009 року між відповідачем та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого відповідач передала у борг останній 110\~000 доларів США. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 20.02.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 66\~159 доларів США. При виконанні вказаного рішення внаслідок реалізації нерухомого майна боржника, виручені 311\~546, 25 грн., які позивач вважає необхідно поділити між подружжям по Ѕ частині, оскільки 110\~000 дол. США були спільною власністю подружжя. У позовних вимогах позивач просить: визнати будинок [ADDRESS] спільним майном [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину зазначеного будинку; визнати земельну ділянку загальною площею 0,0247 га, що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210600000:00:002:0280, спільним майном подружжя; визнати за позивачем право власності на 1\\2 частину зазначеної земельної ділянки ; визнати грошові кошти у сумі 110 000 (сто десять тисяч) доларів США, передані 07.12.09 [PERSON] в борг [PERSON] спільним майном подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 коштів виручених від реалізації майна боржника - [PERSON] , на прилюдних торгах 02.01.18, у сумі 155 773 грн.; стягнути з відповідача судові витрати відповідно до розрахунку. Заперечення відповідача. У відзиві на позов відповідач заперечує проти того, що спірний будинок є спільним майном подружжя, оскільки придбаний за особисті кошти відповідача. Зазначає, що джерелом цих коштів є квартира в селі Малополовоцьке Фастівського району, яка успадкована донькою відповідача [PERSON] , квартира [ADDRESS] , яка подарована відповідачу її батьком, квартира [ADDRESS] , яка отримана відповідачем від бабусі на підставі договору купівлі-продажу, квартира по [ADDRESS] , яку отримала за договором дарування. Від продажу перелічених квартир спочатку була придбана квартира по [ADDRESS] , яка в подальшому продана, та куплений спірний будинок. Крім того, будинок згорів, а позивач не приймав ніякої участі у відбудові будинку. До того ж, будинок обтяжений іпотекою на суму 70\~000 доларів США. Борг за цим договором сплачувала [PERSON] на підставі усної домовленості щодо боргової розписки [PERSON] . Вважає, що кошти, отримані від повернення боргу підлягають сплаті за іпотекою. Земельна ділянка не є спільним майном подружжя, так як набута відповідачем внаслідок приватизації. Також заперечує проти відшкодування відповідачем понесених судових витрат позивачем. Заяви, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року вказану справу передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.05.2019, внесеною до протоколу судового засідання, до участі в справі залучено третю особу Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивач та його представник адвокат Гаєвський О.М. доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що спірний будинок придбаний за особисті кошти відповідача, які вона виручила від продажу об`єктів нерухомості, що належали їй особисто. Також пояснила, що нею отриманий кредит у розмірі 70\~000 дол. США, які частково вкладені на придбання спірного будинку. Позивач кредит не сплачує, тому будинок не є спільною власністю подружжя. Крім того, після того як будинок згорів, позивач взагалі не брав ніякої участі у відновленні будинку, тому не може претендувати на його частку. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Обставини справи, що встановлені судом. 31\~травня 2000\~року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17\~травня 2017\~року шлюб між сторонами розірваний, рішення набрало законної сили. (а.с. 5,6) Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 15 жовтня 2005 року, [PERSON] придбала жилий будинок, розташований у [ADDRESS] . (а.с. 158-159) У п.2 вказаного договору визначено, що продаж вчинено за 37\~000 гривень, підписання договору свідчить про те, що розрахунки за вищевказаний житловий будинок здійснені повністю. Відповідно до акту про пожежу, складеного 27 листопада 2016 року, встановлено, що 21.11.2016 року виникла пожежа господарчої будівлі за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с. 51) Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , виготовленого ПП «Експерт ВМ», вартість цього будинку станом на 07 серпня 2018 року становить 943\~260 гривень. (а.с. 90-115) Із державного акту на право на земельну ділянку, виданого 13\~березня 2007\~року на підставі рішення сесії Броварської міської ради №89-07-05 від 31.08.2006 року встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0247 га, яка розташована в [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. (а.с. 82) Відповідно до звіту про експертну оцінку земельної ділянки, площею 0,0247 га, яка розташована в [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, виготовленого ПП «Експерт ВМ», вартість цієї земельної ділянки станом на 07 серпня 2018 року становить 169\~686, 53 гривень. (а.с. 69-89) Також встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року задоволено частково позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь із [PERSON] суму позики в розмірі 528\~808, 88 грн., що еквівалентно 66\~159 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 20 лютого 2013 року. Рішення набрало законної сили. (а.с. 19,20) Вищевказаним судовим рішення встановлено, що 07\~грудня 2009\~року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики грошей, за умовами якого остання отримала у позивача в борг грошові кошти в розмірі 110\~000 доларів США. Зі змісту рішення встановлено, що відповідач [PERSON] частково повернула позичені кошти та заборгованість за договором позики грошей від 07.12.2009 року становить 66\~169 доларів США. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 08.04.2014 року у виконавчому провадженні №38100011 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] (а.с. 21) Відповідно до протоколу №308993 про проведення електронних торгів, які проведені у рамках виконавчого провадження №38100011, реалізовано ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , сума, яку необхідно перерахувати на реквізити Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, становить 295\~968, 94 грн. (а.с. 22) Із повідомлення Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 29.01.2019 року, встановлено, що на депозитний рахунок відділу від реалізації майна боржника у виконавчому провадженні №38100011 надійшло 295\~968, 94 грн., а на рахунок стягувача ( [PERSON] ) перераховано кошти в сумі 267\~089, 94 грн. (а.с. 63) Свідок [PERSON] , батько відповідача, у судовому засіданні пояснив, що мав у власності 3 квартири і всі віддав доньці [PERSON] . Квартиру на Шолом-Алейхема у м. Києві подарував дочці, на вул. Жукова продав і кошти від продажу віддав [PERSON] десь у 1997 році. Також квартиру по [ADDRESS] продав у 2000 році, два гаражі та автомобіль у 2007-2008 роках, а гроші віддав [PERSON] . Знає, що онучка [PERSON] продала свою частку будинку у [PERSON] та гроші віддала також [PERSON] . Повідомив, що не знає, за які саме кошти придбаний будинок у м. Броварах, але вважає, що дав достатньо грошей доньці, за які вона могла придбати цей будинок. Свідок [PERSON] , донька відповідача, пояснила, що не знає за чиї кошти придбаний спірний будинок. Повідомила, що дійсно у будинку була пожежа, при якій згорів дах, залишились лише стіни та перший поверх, згоріла вагонка. Після пожежі відбудований дах, вікна, тепло-, водо- та електропостачання. Також пояснила, що після смерті батька успадкувала квартиру по [ADDRESS] , яку продала у 2012 році та гроші віддала матері. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові від 7 лютого 2018 року у справі №654/5243/14-ц, дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17. З огляду на викладені обставини встановлено, що спірний житловий будинок придбаний відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказала, що спірний будинок придбаний за її особисті кошти, які вона отримала від продажу об`єктів нерухомості та на підтвердження цього надала такі копії договорів відчуження нерухомого майна: договір дарування квартири, укладений 20.12.2001, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 137); договір, укладений 10.09.2002, згідно якого [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Квартиру придбано за 6 000 гривень (а.с. 138); договір, укладений 10.12.2002, згідно якого [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] , продаж вчинений за 6 000 гривень (а.с. 139); договір, укладений 12.04.2007, згідно якого [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 757 500 грн., які на момент продажу становлять 150 000 доларів США (а.с. 140); договір позики грошових коштів від 10.09.2012 року, за яким [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 31 920 гривень (а.с. 141) іпотечний договір, укладений 06.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець). Цим Договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору № 2706/1107/88-465 від 06 листопада 2007р., укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, у тому числі щодо: повернення Іпотекодавцем Іпотекодержателю кредиту у сумі 70 000,00 доларів США, у строк до 06 листопада 2017. В іпотеку передано жилий будинок [ADDRESS] , та земельна ділянка, кадастровий номер якої 32 10600000000020280, загальною площею 0,0247 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю Іпотекодавця. При перевірці вказаних доводів відповідача суд приходить до таких висновків. За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, проаналізувавши зміст вищевказаних договорів та дати їх укладення, видно, що відповідач разом із [PERSON] отримали грошові кошти у розмірі 6 000 гривень від продажу нерухомого майна вкінці 2002 року. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, того що ці кошти були використані для придбання спірного будинку 15.10.2005\~року,\~ вартістю 37 000 гривень. Інший договір продажу квартири у 2007 році, згідно якого відповідач отримала 150\~000 доларів США, та кредитний договір на суму 70000 доларів США, укладені пізніше договору купівлі-продажу будинку, тому не можуть свідчити про вкладення цих коштів відповідача у придбання спірного будинку. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] також не підтверджують аргументи відповідача про те, що спірний будинок є її особистою власність, так як їм взагалі невідомо, за рахунок яких коштів придбаний будинок. Посилання відповідача на те, що будинок не може бути поділений між сторонами, оскільки після пожежі відновлений особисто відповідачем без участі позивача, є безпідставним. Так, до суду не надано жодних доказів понесених відповідачем витрат на відновлення будинку, які б суд міг взяти до уваги при поділі спірного будинку. Позивач також просить визнати спільним майном подружжя грошові кошти в сумі 110 000 (сто десять тисяч) доларів США, передані 07 грудня 2009 року [PERSON] в борг [PERSON] . Факт передачі у позику вказаних коштів підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики, де третьою особою залучений [PERSON] . Як уже встановлено вище, згідно договору продажу квартири у квітні 2007 року відповідач отримала 150 000 доларів США. Проте отримання цих коштів відповідачем у 2007 році не підтверджує тих обставин, що позика 07 грудня 2009 року, тобто майже через 2 роки, надавалась [PERSON] за рахунок особистих коштів відповідача. До того ж, у листопаді 2007 року відповідач отримала банківський кредит на суму 70\~000 доларів США, що додатково спростовує наявність особистих коштів на момент надання в грудні 2009 року позики [PERSON] . Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на отримання кредиту у розмірі 70\~000 доларів США, у зв`язку з яким укладений іпотечний договір, та який до цього часу нею не сплачений, а позивач ухиляється від виконання боргових зобов`язань. Однак, будь-яких вимог щодо заборгованості за кредитним договором відповідач не пред`являла. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання спірного будинку та грошових коштів в сумі 110 000 (сто десять тисяч) доларів США, передані 07 грудня 2009 року [PERSON] в борг [PERSON] спільним майном подружжя, є доведеними та підлягають задоволенню. Оскільки позика\~надана [PERSON] \~за рахунок\~спільних коштів\~подружжя,\~то підлягає\~задоволенню позовна\~вимога про\~стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 коштів, виручених від реалізації майна боржника - [PERSON] , на прилюдних торгах 02.01.18, тобто уже після розірвання шлюбу сторін. Проте, судом встановлено, що від реалізації майна боржника відповідач отримала 267 089, 94 грн., тому Ѕ цих коштів становить 133 544 (сто тридцять три тисячі п`ятсот сорок чотири ) гривні 97 копійок. Крім того, позивач просить визнати земельну ділянку загальною площею 0,0247 га, що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210600000:00:002:0280, спільним майном подружжя, та відповідно, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки. Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Так, з державного акту на спірну земельну ділянку встановлено, що вона набута [PERSON] на підставі рішення Броварської міської ради від 31.08.2006 року, тобто внаслідок приватизації. Отже, вищевказана земельна ділянка згідно положень СК України є особистою приватною власністю відповідача, та не може бути визнана спільним майном подружжя, тому порядок набуття позивачем права власності не неї не може визначатись нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до\~частини 1,\~3\~статті 13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства, позивач самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного права. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про визнання спірної земельної ділянки спільним майном подружжя та визнання за позивачем внаслідок цього права власності на Ѕ частку, задоволенню не підлягають, оскільки суперечать чинному законодавству, що регулює сімейні правовідносини. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають відшкодуванню понесені судові витрати у розмірі 6 051, 75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial