Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.02.2012 [PERSON] отримала від [PERSON] 130 000 грн. коштів, що підтверджується розпискою власноручно написаною Позичальником в момент передачі їй суми позики. За цією розпискою позичальник зобов'язалася повернути вказані кошти. Позивач неодноразово зверталася до Відповідача із вимогою повернути кошти, але ці вимоги були проігноровані. 11.10.2016 Позивач направила Відповідачу вимогу про повернення позики, яку остання отримала 20.10.2016. Пройшов тривалий час з дня отримання вимоги Відповідачем, але гроші так і не повернуті. Відповідач не вчинила жодних дій щодо врегулювання відносин у досудовому порядку. Тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 218 583, 13 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Відповідач по справі [PERSON] позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглядати без її участі, про що зазначив в письмовій заяві до суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. 15.02.2012 [PERSON] отримала від [PERSON] 130 000 грн. коштів, що підтверджується розпискою власноручно написаною Позичальником в момент передачі їй суми позики. За цією розпискою позичальник зобов'язалася повернути вказані кошти. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Позивач неодноразово зверталася до Відповідача із вимогою повернути кошти, але ці вимоги були проігноровані. 11.10.2016 Позивач направила Відповідачу вимогу про повернення позики, яку остання отримала 20.10.2016, Отже, останній день до якого Відповідача повинна була повернути позику - 20. 0.2016. Пройшло більше 30 днів з дня отримання вимоги Відповідачем, але гроші так і не повернуті. Відповідач не вчинила жодних дій щодо врегулювання відносин у досудовому порядку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.? Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, загальна сума боргу розраховується із урахуванням процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України, встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Розрахунок загальної суми боргу за період з 16.02.2012 по 05.12.2016: Сума позики: 130 000 грн. Період нарахування процентів, днів: 1764 Сума процентів (детальний розрахунок у додатку до позову): 85 997,13 грн. Період прострочення, днів 23 Індекс інфляції за заданий період: 101.8% Інфляційне збільшення заборгованості: 2 340 грн. З % річних: = 246 грн. Загальна сума боргу: 130 000 + 85 997,13 + 2 340 + 246 = 218 583,13 грн. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Тобто у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Суд розподіляє судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved