Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Начальник філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» Запаранюк Р.В., діючи в інтересах АТ «Держаний ощадний банк України», звернувся 28.04.2020 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом (а.с. 1-30). Зазначає, що відповідно до Заяви про приєднання № 458941 від 25.06.2018 року до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) складовою якої є Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в сумі 45 000, 00 грн. Строк Кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. Відповідач використав, встановлений йому кредит шляхом зняття готівки в банкоматах та безготівкових відрахувань. З посиланням на відповідні норми, зазначає, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та порушив умови п. 1.14., 1..18., 1.26., 1.27 ДКБО. А саме, не сплачує обов`язкові платежі з 03.10.2019 року. Станом на 13.04.2020 року прострочена заборгованість за кредитом складає 36 996, 46 грн., з яких: сума кредиту - 34 783, 27 грн.; пеня - 1023, 64 грн.; комісія - 310, 12 грн.; 3% річних - 780, 17 грн.; інфляційні - 99, 26 грн. За таких обставин, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Держаний ощадний банк України», в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк», борг за кредитом в сумі 36 996, 46 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 грн. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, призначено судове засідання на 11 червня 2020 року (а.с.34). У судове засідання 11 червня 2020 року, представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розглядсправи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов останній не подав. Разом із тим, 11.06.2020 на адресу суду надійшла заява від останнього, у якій відповідач позовні вимоги по стягненню боргу за кредитом визнає частково, в частині стягнення суми кредиту та 3% річних, нарахованих на неї. Просить розгляд справи провести за його відсутності. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносинз посиланням на докази. Судом встановлено, що згідно копії Заяви про приєднання № 458941 від 25.06.2018 року до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) 25.06.2018 року з [PERSON] укладено договір банківського обслуговування та відкрито останньому картковий рахунок (а.с.5). Підписуючи таку заявку фактично сторони уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того, долучено копію Паспорту споживчого кредиту (кредитної лінії на БПК), у якому зазначено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.7). У вказаному документі передбачено основні умови кредитування, інформацію про процентні ставки з орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти, які були погоджені сторонами до надання кредиту. Також позивач додає копію заяви на встановлення відновлюваної лінії (кредиту) від 25 червня 2018 року (а.с.6), підписаної сторонами (банком та відповідачем), згідно якої [PERSON] надано кредит на задоволення споживчих потреб в національній валюті, шляхом надання відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на його картковий рахунок. Розмір кредиту визначено від 5000 грн. до 250 000 грн. Також у такій заяві визначено процентну ставку 35 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та у випадку припинення трудового договору або розірвання договору; 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використання платіжної картки (п.6.6.1., 6.6.2). У п.6.6.4 передбачено, що плата(комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0, 00 процентів від невикористаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно, як і комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих у кредит (п.6.8) Також визначено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає _______% (відсоткова ставка не вказана) від суми заборгованості за кредитом, визначеної за звітний період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу (п. 6.7). Підписуючи таку заявку фактично сторони уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та погодили відповідні умови кредитного Договору. Також зазначено, що при підписанні заяви банк надав споживачу на ознайомлення з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком до заяви. Копія такої Таблиці, підписаної сторонами Договору, також долучена до позовної заяви (а.с.8). Крім того, позивач долучає копію Заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту), підписаної банком та [PERSON] 15 квітня 2019 року (а.с.10), відповідно до якої визначено розмір кредиту у сумі 45 000 грн. Також у такій заяві визначено процентну ставку 38 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (п.3.3.1); 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використання платіжної картки (п.3.3.2). Переобучено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5, 00 % від суми заборгованості за кредитом, визначеної за звітний період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу (п. 3.4). Також долучено копію Паспорту споживчого кредиту, у якому зазначено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.12), та копію Заяви про приєднання № 458943 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.19). Вищевказаним документами, які складають відповідний Договір, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Таким чином, відповідач [PERSON] знав про умови приєднання до правил надання банківських послуг, строків, сум та умов погашення заборгованості за кредитом, а також штрафних санкцій у випадку порушення взятих на себе зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Із матеріалів справи вбачається, що зобов`язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, що підтверджується копією виписки по картковому рахунку (а.с.14-18) та розрахунком заборгованості (а.с. 22-23). Так, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 13.04.2020, позичальник [PERSON] заДоговором № 458941 від 25.06.2018 року по якому було встановлено 03.07.2018 року кредитний ліміт, має заборгованість у загальному - 36 996,46 грн., яка складається з: -Заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34 783, 27 грн.; -комісії - 310, 12 грн.; -пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 681, 50 грн. -пені за несвоєчаснусплату комісії - 342, 14 грн. -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 649, 14 грн.; -3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 131, 03 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 50, 29 грн.; -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 48, 97 грн. Також суду надано копію Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.24-26). Норми права, які застосував суд. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання, суд, враховуючи також і положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц, яку суд застосовує відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статями 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Мотиви з яких виходив суд. З положень кредитного договору (договору приєднання) та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Судом встановлено, що АТ «Державний Ощадний банк України» свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, наслідком якого може бути дострокове розірвання договору та обов`язок відповідача достроково повернути всю суму кредиту та сплатити проценти за його користування, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми кредиту підлягають до задоволення. Поряд із цим, суд вважає, що у стягненні з відповідача заборгованості з комісії та пені слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК). За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону «Про захист прав споживачів» та Закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, умова договору про сплату комісії, яке не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Така правова позиція закріплена у постанові ВС від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16. Крім того, у підписаній заяві відповідачем, положення щодо комісії відсутні. Така правова позиція закріплена у постанові ВСУ від 6 вересня 2017 року по справі №531/648/15-ц. Враховуючи наведене, суд вважає, що у стягненні з відповідача комісії слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача таких складових загальної суми заборгованості зазначених у розрахунку заборгованості, як: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту)- 649, 14 грн. та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 131, 03 грн., суд дійшов висновку, що в цій частині, вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі №6-49цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №14-446цс18. З положень ч.2 ст.625 ЦК України, вбачається, що три проценти річних та індекс інфляції нараховуються на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту, положень про можливість нарахування 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, як то і витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, дана норма не містить, а наявності такого права у позивача за умовами договорів з відповідачем, які б були погоджені обома сторонами, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача така складова загальної суми заборгованості, як: 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір пені та порядок її нарахування. Більше того, з розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка по пені неодноразово змінюється, а доказів про погодження такої зміни суду не надано. Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат нарахованих за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за його користування, то суд вважає, що право кредитодавця нараховувати індекс інфляції та 3% річних з`являється після закінчення строку кредитного договору, і можуть нараховуватися на суму боргу за весь час прострочення (ч.2 ст.625 ЦК України). При цьому судом враховано, що умови договоруне містять домовленостей, про нарахування інфляційного знецінення та трьох відсотків річних в разі порушення виконання зобов`язання. Тому, з урахуванням положень зазначеної ч.2 ст.625 ЦК України, така складова загальної суми заборгованості зазначеної у позові, як 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial