Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 16 квітня 2020 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 22 січня 2009 року між позивачем та відповідачем, було укладено б/н кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та порушив умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідач не надав своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушив умови договору. Станом на 17 березня 2020 року заборгованість становить 35 317.67 грн.; яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 19 209.60 грн; заборгованість за поточним тілом кредита - 0.00 грн.; заборгованість за простроченням тілом кредиту - 19209.60 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - о.00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку ст.625 Цивільного кодексу України - 7462.25 грн.; нараховано пені - 6725.93 грн.; нараховано комісії - 0.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 250.00 грн.; штраф (процентна складова) - 1669.89 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 35317.67 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 2102.00 грн. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.61). Відповідач відзиви проти позову не надав. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що (за закінченням встановленого строку зберігання) адресат за зазначеною адресою не проживає. З довідки Шевченківської селищної ради Харківської області від 24 квітня 2020 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 12 травня 2020 року, 25 травня 2020 року, 23 червня 2020 року ). За таких обставин особа вважається повідомленою про розгляд справи належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільно-процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 27 квітня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями сторін, але в їх відсутності, відповідно до ч. 2 статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 27 квітня 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 12 травня 2020 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. В судові засідання відповідач не з`являвся, про час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 12 травня 2020 року, 25 травня 2020 року, 23 червня 2020 року). За таких обставин особа вважається повідомленою про розгляд справи належним чином. 5 червня 2020 року , 10 липня 2020 року судом, позивачу надсилались запити, щодо надання доказів та підстав розрахунку заборгованості ,враховуючи положення ст.625 Цивільного кодексу України. На час розгляду справи вказані підстави нарахування та докази щодо розрахунку суду не надані. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2009 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг (а.с. 35). Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку станом на 17 березня 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 35317.67 грн., яка складається: з суми заборгованості за тілом кредиту - 19209.60 грн; заборгованість за поточним тілом кредита - 0.00 грн.; заборгованість за простроченням тілом кредиту - 19209.60 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - о.00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит на підставі ст.625 Цивільного кодексу України - 7462.25 грн.; нараховано пені - 6725.93 грн.; нараховано комісії - 0.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 250.00 грн.; штраф (процентна складова) - 1669.89 грн. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Згідно зі ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положенями ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 Цивільно-процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 22 січня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію паспорта [PERSON] (а.с. 35-47). Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості , як і не підтверджують факту видачі кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача [PERSON] , його контактну інформацію та не містить даних про умови кредитування. На зворотній стороні Анкети-заяви міститься графа для відмітки про отримання Пам`ятки клієнта, що містить також Тарифи та основні Умови та Правила надання банківських послуг. Однак, в заяві відсутня така відмітка. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами. Відповідно до ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь - яких належних та допустимих доказів отримання , кредиту розрахунку заборгованості, відповідно до підстав , зазначених в позовній заяві , позивачем суду не надано, в судовому засіданні протилежного не встановлено. Згідно ст. 263 Цивільно - процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, також виходячи з засад пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПриватБанк» до [PERSON] є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати Відповідно до частини 2 пункту 2 статті 141 Цивільно-процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed