Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 20 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 10.04.2015 року в сумі 120 000 грн, посилаючись на те, що за умовами договору позичальник отримала кошти в сумі 350 000 грн строком до 1 серпня 2022 року, з яких 29 грудня 2017 року, із порушенням строків сплати було частково повернуло кошти в сумі 230 000 грн. З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити. 24 березня 2021 року відповідачем до суду було подано відзив на позов, в якому вона заперечила щодо вимог [PERSON] , посилаючись на те, що жодних коштів від нього не отримувала, між сторонами було укладено контракт, умовами якого було передбачено доплату в сумі 5 000 грн, яка спрямовувалась на погашення вартості квартири на протязі 7,5 років, що становить 450 000 грн. Розписка від 29 грудня 2017 року була підписана під тиском керівництва. Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні в задоволенні позову просили, з тих підстав, що насправді жодних грошей від позивача отримано не було, крім цього [PERSON] зазначила, що за надану їй квартиру відпрацювала в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Фактичні обставини встановлені судом за зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 350 000 грн строком до 01 серпня 2021 року. Умовами договору було визначено, що повернення позики здійснюється щомісячно рівними частками по 5 000 грн. протягом 5 років 10 місяців починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 серпня 2022 року. 29 грудня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 230 000 грн за період з 1 квітня 2015 року по 29 грудня 2017 року, про що написав розписку. Однак позичальник взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку із чим сума боргу 120 000 грн залишилася не погашеною. Зазначені обставини підтверджується копією договору позики від 2 квітня 2015 року та розпискою про повернення коштів. Мотивована оцінка кожного аргументу наведеного учасниками справи, порушення права. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідач взяті на себе зобов`язання із повернення суми позики не виконав, здійснив оплату тільки один раз на суму 230 000 грн, а тому наявну заборгованість в сумі 120 000 грн просить стягнути на його користь із позичальника. Відповідач заперечуючи проти позову зазначила, що жодних коштів від [PERSON] не отримувала, посилаючись на те, що з 03 лютого 2014 року працювала на посаді інженера проектно-кошторисної роботи ПП «Стандарт-Інвест», з якої була звільнена 03 січня 2018 року. 17 травня 2015 року між ЖБК «Патріот-2014» та [PERSON] було укладено договір 31-02/15/О за умовами якого відповідачка взяла на себе зобов`язання прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань ЖБК шляхом здійснення оплати пайового внеску в сумі 65 340 грн по будівництву житлового будинку по [ADDRESS] , після чого отримати у власність квартиру [ADDRESS] . 14 жовтня 2015 року [PERSON] відступила свої права у зобов`язанні своєму чоловіку [PERSON] . На виконання умов договору [PERSON] було сплачено кошти 25 травня 2015 року в сумі 10 000 грн, 1 жовтня 2015 року в сумі 20 005 грн, 07 квітня 2017 року в сумі 35 3788 грн, 1 квітня 2017 року в сумі 1 000 грн. 10 квітня 2017 року квартира [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] . Відповідно до довідки ЖБК «Патріот-2014» від 10 квітня 2017 року [PERSON] повністю розрахувався за квартиру [ADDRESS] . Відповідач обґрунтовуючи свої заперечення посилався на укладений контракт з ПП «Стандарт-Інвест», умови якого передбачали погашення вартості квартири в сумі 450 000 грн протягом 7,5 років в сумі 5 000 грн, щомісячно у виді надбавки до посадового окладу. Однак судом зазначений доказ до уваги не береться, оскільки його існування заперечувалося представником позивача, крім цього він не підписаний іншою стороною керівником ПП «Стандарт-Інвест». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що їй було відомо про наявність на підприємстві ПП «Стандарт-Інвест» схем щодо надання квартир працівникам, однак їх умови не відомі, крім цього зазначила, що на підприємстві працювала неофіційно. З огляду на повідомлені обставини, судом показання зазначеного свідка до уваги також не беруться, оскільки жодних обставин, на яких ґрунтуються заперечення щодо позовні вимоги вони не доводять. Суд, зважаючи на положення ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши усі наявні у справі докази, а саме, що зобов`язання за договором пайової участі у будівництві [PERSON] та її чоловіком [PERSON] були виконані в повному обсязі, сам договір був укладений не з ПП «Стандарт-Інвест», а з ЖБК «Патріот-14», вважає, що обставини на яких ґрунтуються заперечення є недоведеними, зокрема, що відповідач жодних коштів за договором позики не отримувала, оскільки це спростовується умовами укладеного договору позики, зокрема п.4, в якому зазначено грошові кошти були отримані до підписання договору в повному обсязі. Норми права які застосував суд, мотиви їх застосування. Згідно ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак таким правом відповідач не скористався. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, враховуючи, що зобов`язання за договором позики [PERSON] в повному обсязі виконані не були, з неї на користь [PERSON] слід заборгованість в сумі 120 000 грн. Судові витрати. Судові витрати по справі становлять 1 654 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved