Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» (далі [PERSON]), яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», звернулось до суду з вказаним вище позовом в обгрунтування якого зазначило, що 06.07.2006 між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-700/545/2006 (далі Договір) за яким останній отримав кредит в розмірі 15000,00 доларів США строком до 06.07.2021 під 10,5% річних та зобовязався використати його на придбання нерухомого майна. Зобовязання з приводу надання коштів [PERSON] виконав в повному обсязі і надав відповідачеві кошти згідно кредитної заявки від 06.07.2006, проте останній свої зобовязання належним чином не виконує, порушує строки оплати чергових платежів, через що виникла заборгованість, яку, а також судові витрати, позивач просить стягнути з відповідача. В суді представник позивача наполіг на задоволенні позову та дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин. Представник відповідача проти позову заперечував, просив залишити його без задоволення, зазначивши, що в результаті виниклої тяжкої економічної ситуації в країні неодноразово звертався до Банку з метою врегулювання спору в досудовому порядку, запропоновував альтернативні варіанти виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів, проте [PERSON] в супереч положень ст.ст. 12, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» належним чином на його пропозиції не відреагував. Враховуючи, що строки повернення кредиту, передбачені [PERSON], не закінчились, вважає що підстави для звернення до суду [PERSON] не має. Крім того, [PERSON] порушив умови п. 1.9.2. [PERSON] щодо вручення досудової вимоги, не включив до договору пункт про обставини непереборної сили, що порушує права відповідача, не додав до позову документи, що підтверджують повноваження осіб, які підписували кредитний договір, про державну реєстрацію Банку на наявність ліцензії, документу, який би підтверджував факт отримання відповідачем коштів за [PERSON]. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: факт укладання кредитного договору № ML-700/545/2006 від 06.07.2006 і додаткового договору № 1 до нього на визначених в них умовах сторонами не заперечується та підтверджується наданими доказами (а.с. 17-31). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за [PERSON] належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7917, 16 доларів США та заборгованості за відсотками 295,53 долара США (а.с. 12, 13). З цього приводу слід зазначити, що розмір заборгованості, зазначений у відповідному розрахунку (8212,69 доларів США), не відповідає тому, що вказаний у позові (8212,67 доларів США) через, на думку суду, технічну описку. Отже суд, враховуючи зміст розрахунку заборгованості, незначність описки у грошовому вираженні, опирається при визначення розміру заборгованості саме на її розрахунок, а не приведені в позові дані. Стосовно заперечень [PERSON] необхідно вказати, що відсутність чи наявність неприйнятних, на думку відповідача, відповідей Банку на його запити та пропозиції щодо можливих альтернативних варіантів повернення кредитних коштів не є підставою для відмови в задоволенні позову. Той факт, що граничний строк повернення кредиту не настав, враховуючи порушення строків повернення чергових платежів за [PERSON], не свідчить про необхідність залишення позову без задоволення. Пункт п. 1.9. [PERSON] та його підпункти не містять посилання на те, що досудова вимога обовязково має передувати зверненню до суду, отже навіть в разі її не отримання відповідачем, хоча це спростовується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 33), не можна казати про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Відсутність в [PERSON] пункту про обставини непереборної сили, а в матеріалах справи документів, що підтверджують повноваження осіб, які його підписували не впливає на дійсність договору, так як діє презумпція правомірності угоди, а умову про дію непереборної сили, згідно ч. 2 ст. 638 ГК України, п. 7.2. [PERSON], не можна вважали суттєвою. Стосовно відсутності документу, який би підтверджував факт отримання відповідачем коштів суд звертає увагу останнього на наступне: згідно п. 1.7.2. [PERSON] здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншем згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншем шляхом дебетування позичкового рахунку та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитний заявці. Факт отримання відповідачем коштів за [PERSON]. В матеріалах справи міститься відповідна кредитна заявка, виписка з особового рахунку з який виходить, що кредитні кошти отримані відповідачем 06.07.2006 (а.с. 16, 166-174). Крім того, відповідач в своїх заявах на адресу Банку та суду не заперечує факту отримання кредитних коштів та наступного повернення їх частини шляхом періодичних платежів. Таким чином, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача не спростовують обставини, викладені в позовній заяві, отже вимоги позивача мають бути задоволені в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved