Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 травня 2015 року; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 25-27). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу та справа була надіслана до апеляційного суду Дніпропетровської області. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів, - повернута до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про усунення описки у звязку з тим, що у мотивувальній частині рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зазначено про відмову в частині вимог про стягнення витрат повязаних з наданням юридичної допомоги, однак в резолютивної частини даного рішення зазначено про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі (а.с. 34). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Статтями 214, 215 ЦПК України, передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. У резолютивній частині рішення зазначається: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження. Згідно п. 22. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10, у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Отже судові витрати не відносяться до позовних вимог, оскільки відшкодування витрат є виключно процесуальним питанням, суми судових витрат не входять до складу ціни позову та з них не справляється судовий збір, питання про розподіл судових витрат суд зобовязаний вирішити незалежно від клопотання сторін та зазначити в резолютивної частині рішення окремо від висновку по суті позовних вимог. Також в ч.4 п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не ототожнює позовні вимоги з вимогами про відшкодування витрат на правову допомогу. Як убачається із позовної заяви позивачка звернулася тільки з одною позовною вимогою про стягнення аліментів з відповідача, яка задоволено судом повністю, тобто в тому розмірі в якому просила позивачка. Вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката є складовою судових витрат, в силу ст.ст. 79 84 ЦПК України, не відноситься до позовних вимог та не впливають на висновок суду про задоволення позову в повному обсязі. Одночасно з цим, в мотивувальної частині рішення Верхньодніпровського районного суду 02 липня 2015 року наведені мотиви з яких суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення судових витрат у вигляді витрат на послуги адвоката, але суд не зазначив це в резолютивної частині рішення. Відповідно до ст.. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що судом питання про судові витрати вирішено не в повному обсязі, то суд вважає на необхідне доповнити Рішення суду, зазначивши в його резолютивної частини про відмову в задоволенні вимогам щодо відшкодування витрат на правову допомогу

Outcome: dismissed