Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Ремонтне житлово-комунальне підприємство №1 м. Ковеля /далі по тексту - РЖКП №1 м. Ковеля/ звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення останніх з житлового приміщення, а саме - з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Ковеля. Згідно рішення виконкому міської ради народних депутатів від 23 жовтня 1986 року № 267 на вказану однокімнатну квартиру, площею 17,8 кв.м. [PERSON] було видано ордер № 674 серії Н. [INFO] квартиронаймач [PERSON] помер, не здійснивши належне оформлення за собою права приватної власності на вказану квартиру. 17 липня 2013 року при проведенні обстеження житлових умов спірної квартири, комісією в складі начальника відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міської ради, майстра дільниці №2 РЖКП №1, юрисконсульта було встановлено, що квартиронаймач [PERSON] помер, а у квартирі мешкають [PERSON], 1948 року народження, та [PERSON], 1969 року народження, (відповідачі по справі), які згідно паспортів зареєстровані по [ADDRESS], і які, згідно розпорядження органу приватизації від 24 липня 2006 року № 7188, використали право на безоплатну приватизацію житла. Останні пояснили, що проживають в спірній квартирі за згоди померлого квартиронаймача, однак без укладення договору піднайму. З метою звільнення відповідачів з самовільно зайнятої квартири працівниками РЖКП №1 останнім тричі скеровувались попередження про звільнення квартири, однак відповідачі продовжують самовільно займати спірну квартиру, дій щодо її звільнення не вживають. Зважаючи на викладені обставини, РЖКП №1 просило суд виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та стягнути з них судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача РЖКП №1 м. Ковеля не з'явився, однак від юрисконсульта Гордійчук А.О. (довіреність від 25.02.2014 року) на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник третьої особи Ковельської міської ради в судове засідання не з'явився, однак від Ковельського міського голови О.Кіндера надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Ковельської міської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Ковеля, що підтверджується довідкою РЖКП № 1 м. Ковеля № 179а від 14 лютого 2014 року. На вказану квартиру згідно рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 23 жовтня 1986 року № 267 [PERSON] видано ордер № 674 серії Н. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] квартиронаймач [PERSON] помер. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] зі згоди квартиронаймача [PERSON] без оформлення належних документів, а саме без укладення з квартиронаймачем договору піднайму житлового приміщення. Зареєстровані відповідачі по [ADDRESS], та, згідно розпорядження органу приватизації від 24 липня 2006 року № 7188, використали право на безоплатну приватизацію житла. Зазначені обставини підтверджуються наявними матеріалами даної справи (актом обстеження житлових умов від 17 липня 2012 року, повідомленнями Ковельського РВ УДМС України у Волинській області у Волинській області № 0717/815 та № 0717/816 від 27 лютого 2014 року), не оспорюються сторонами по справі, а тому не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 91 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації. Як вбачається з матеріалів справи, договір піднайму між квартиронаймачем [PERSON] та відповідачами не укладався. Відсутність такого договору піднайму відповідачі не заперечили. Згідно вимог ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї наймача житлового приміщення [PERSON], однак, за його згодою проживають в цьому приміщенні, то, відповідно до вимог ст. 98 Житлового кодексу України, вони є тимчасовими жильцями. У відповідності до ч.1 ст. 99 ЖК України, тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають будь-яких законних підстав для проживання у [ADDRESS], а тому, відповідно до вимог ч.3 ст. 116 ЖК України, підлягають виселенню із зазначеного приміщення без надання іншого жилого приміщення. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Крім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 243,60 грн. в рівних долях з кожного.

Outcome: approved