Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Служба у справах дітей Вільшанської райдержадміністрації Кіровоградської області ції звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] Мати [PERSON] [PERSON] рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2011 року позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON]. З 12 грудня 2006 року [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі і після повернення у 2013 році не виявив бажання забрати на виховання та спільне проживання доньку [PERSON]. Начальником служби було проведено бесіду із [PERSON] з метою повернення на виховання батька, проте в результаті було виявлено, що [PERSON] не бажає виховувати та матеріально утримувати свою доньку, мотивуючи це тим, що немає матеріальної можливості, стабільної роботи та постійного місця проживання і своє рішення підтвердив нотаріально посвідченою заявою про відмову від батьківських прав від 22.01.2014 року. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2014 року справу було передано за підсудністю до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених у позові, суду пояснила, що мати дівчинки вже позбавлена батьківських прав, батько після звільнення з місць позбавлення волі не бажав забрати дитину на виховання, письмово написав відмову від дитини, умови для виховання та утримання дівчинки відсутні. Крім того, представник на запитання суду з приводу одержувача аліментів пояснила, що аліменти будуть надходити на користь тих осіб, де буде перебувати дитина. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині позбавлення батьківських прав, в частині стягнення аліментів не визнав з тих підстав, що у нього немає матеріальної можливості утримувати дитину. Суду пояснив, що у травні 2013 року після звільнення з місць позбавлення волі забрати дитину не мав можливості, оскільки у нього немає роботи, житла та умов для виховання. Із дочкою спілкується по мобільному телефону, до неї навідується приблизно один раз на місяць, надавав кошти в сумі 100 грн. та цукерки. В майбутньому має намір купити житло, в даний час офіційно не працює, місячний дохід його становить близько 500 грн на місяць, в даний час проживає біля співмешканки, у належному співмешканці невеликому будинку, де ще проживає троє дітей. Усвідомлює, що матеріальна допомога є недостатньою, забрати дочку на спільне проживання не може. Допитана в судовому засіданні в присутності представника Служби в справах дітей Вільшанської райдержадміністрації в якості свідка малолітня [PERSON] суду пояснила, що з батьком спілкується по телефону, він до неї приїздить один-два рази на місяць по мірі можливості. Вона проживає у прийомній сім'ї у належних умовах, навчається. Розуміє суть розгляду справи і не бажає проживати разом із батьком та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є прийомною матір'ю [PERSON]. Із відповідачем вона зустрічалась два рази, останні три місяці він зустрічається із дитиною, перед цим був на заробітках. Грошові кошти надавав в сумі 100 грн та 200 грн, один раз надіслав 500 грн.в якості аліментів. Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO] року, її батьком записаний [PERSON]. Відповідно до розпорядження голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13.04.2011 року за № 115-р [PERSON] з 15 квітня 2011 року влаштована на виховання та проживання до прийомної сім'ї [PERSON] у смт Вільшанка Кіровоградської області із Голованівської районної центральної лікарні. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 30.01.2014 року встановлено, що житловий будинок не придатний для проживання, вікна вибиті, будинок без дверей, стіни обвалені. В даний час [PERSON] на території села не проживає. За висновком служби у справах дітей Вільшанської районної державної адміністрації від 11.02.2014 року встановлено, що мати [PERSON] [PERSON] рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2011 року позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON]. З 12 грудня 2006 року [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі і після повернення у 2013 році не виявив бажання забрати на виховання та спільне проживання доньку [PERSON]. Начальником служби було проведено бесіду із [PERSON] з метою повернення на виховання батька, проте в результаті було виявлено, що [PERSON] не бажає виховувати та матеріально утримувати свою доньку, мотивуючи це тим, що немає матеріальної можливості, стабільної роботи та постійного місця проживання і своє рішення підтвердив нотаріально посвідченою заявою про відмову від батьківських прав від 22.01.2014 року. За вказаних обставин служба висловила думку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї дочки [PERSON] Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постаново Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року №789-ХП, частин 7,8. ст.7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст.7 Сімейного Кодексу України) то, за таких обставин судом достовірно встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, після звільнення з місць позбавлення волі не забрав дитину собі на виховання, не прикладав ніяких зусиль щодо створення належних умов для проживання та навчання дочки, не має постійного місця проживання, тимчасово проживає у співмешканки, щомісячний дохід не може забезпечити належне повноцінне утримання дитини. При цьому суд враховує також ту обставину, що відповідач свідомо, за своєю справжнею волею відмовився від батьківських прав на свою дочку [PERSON], про що ним була написана нотаріально засвідчена заява і цією дією відповідач підтвердив відсутність намірів на належне виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. З'ясувавши всі обставини справи в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON]. Щодо позовних вимог з приводу стягнення аліментів із відповідача, то суд виходить з наступного. Зі змісту ст.179 СК України вбачається, що при стягненні аліментів за рішенням суду має бути визначена особа, на користь якої вони мають стягуватись. У позовних вимогах не ставиться питання на користь кого необхідно стягувати аліменти, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору в порядку ст.34 ЦПК України до суду звернень не подавали, а тому враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, особи, на утриманні яких буде перебувати дитина, не позбавлені права на звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на їх користь і тому в цій частині позовних вимог правові підстави для їх задоволення відсутні. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial