Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто на його користь з відповідача 5500 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.44). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 47-53). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що [PERSON] з 14 серпня 1995 року по 10 грудня 2006 року працював на шахті, правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи в шкідливих умовах на виробництві позивач отримав професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереко-крижова, двостороній плечолопатковий періартроз, деформівний артроз ліктьових і періартроз колінних суглобів, нейросенсорна приглухуватість 1 ст. Висновком Дніпропетровської обласної МСЕК від 9 серпня 2007 року позивачу встановлено первинно 55% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності (а.с. 3-14). Задовольняючи позовні вимоги частково і стягуючи з відповідача 5500гр. на відшкодування моральної шкоди, суд керувався ст.. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України і виходив із того, що внаслідок отриманих професійних захворювань, які позивач отримав, працюючи у небезпечних та шкідливих умовах праці на підприємствах, правонаступником яких є відповідач, позивачу спричинена моральна шкода з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці. Однак, у повній мірі із вказаними висновками погодитись неможливо. Із матеріалів справи вбачається, що з 1984 по 1988 рік позивач працював у ДХК «Добропільвугілля», а з 1988 по 1995 рік - у Донецькому будівельному шахтоуправління «Шахтоспецбуд», які також є підприємствами з небезпечними та шкідливими умовами праці, а позивач працював з повним робочим днем у шахті, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 7 червня 2007 року (а.с.9). За таких обставин рішення суду підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України (висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи), а сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON], зменшенню із 5 500гр. до 2750гр. У той же час доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності встановлений ст.. 233 КЗпП України - протирічать п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, тому не можуть бути взяті до уваги. Посилання апелянта на те, що судом порушено принципи змагальності, встановлені ст. 10, 60 ЦПК України, так як позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди відповідачем - є безпідставним та необґрунтованими. Крім того, не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що суд не призначив експертизу для встановлення факту спричинення моральної шкоди, оскільки наявність такого висновку при вирішенні справ по відшкодування моральної шкоди не є обов'язковим для суду. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував, у чому проявляється моральна шкода, - спростовуються матеріалами справи, а посилання на те, що з 1 січня 2008 року виплата моральної шкоди в України припиняється, - стосується лише виплат із Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, і не мають правового значення для вирішення даного спору. Доводи апелянта про те, що ними ставиться під сумнів висновок МСЕК від 9 серпня 2007 року щодо встановлення втрати працездатності позивачу - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки на теперішній час вказаний висновок не визнаний незаконним. Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Outcome: partial