Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 20552,26 грн., що виникла з кредитного договору № б/н від 26.09.2013 року, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 13988,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 4461,23 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 648,16 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 954,87 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2015 року для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов [PERSON], до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 65). Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] ніколи не перебував у цивільно-правових відносинах з позивачем та ніколи не укладав з ним будь-яких угод, а тому кредитний договір № б/н від 26.09.2013 року є недійсним. У відповідача 06.09.2013 року викрадено барсетку з речами, серед яких був паспорт [PERSON], в звязку з чим останній звертався до органів МВС м. Кіровограда. З огляду на викладене, відповідач не міг через 20 днів після викрадення укласти оспорюваний договір. Крім того, до позовної заяви додано копію паспорту боржника, в якій використана фотокартка іншої особи «з кутком», яка не використовується при оформленні паспортів. Підпис на договорі також не належить відповідачеві, а тому вказаний вимоги позивача є безпідставними, що й стало причиною звернення до суду з зустрічним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також зазначив, що експертиза не є достатнім доказом, на який посилається відповідач як на підставу своїх зустрічних позовних вимог, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач та його представник проти задоволення первісного позову заперечили в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених в зустрічному позові. Зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі з посиланням на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Підстави виникнення цивільних прав і обовязків встановлені статтею 11 Цивільного кодексу України, згідно з якою цивільні права та обовязки, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного закону. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Позивачем на обґрунтування позовних вимог суду надано договір № б/н від 26.09.2013 року, сторонами якого є публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» та [PERSON]. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячного платежу в розмірі 7%, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки, що узгоджено сторонами в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с. 7, 97), довідці про умови кредитування з використанням кредитки А-Банк «Універсальна GOLD» (а.с. 8) та в п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-11), які становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязувався погашати заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування, по перевикористанню платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених даним договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-6). Однак умови договору належним чином не виконані іншою стороною, позичальником, внаслідок чого перед позивачем станом на 07.12.2014 року виникла заборгованість в розмірі 19097,39 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 13988,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 4461,23 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 648,16 грн., а також позивачем нараховано штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 954,87 грн. у відповідності до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг за яким, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. На даний час кредитна заборгованість не погашена. У відповідності до частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад. Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частин 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписом частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір є обов'язковим. При цьому, відповідач зазначає, що 26.09.2013 року з публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», кредитний договір не укладав, не підписував та грошові кошти по ньому не отримував, а тому звернувся до суду із зустрічною вимогою про визнання кредитного договору № б/н від 26.09.2013 року недійсним. Судом встановлено, що станом на 26.09.2013 року, тобто на момент укладення кредитного договору у відповідача був відсутній паспорт громадянина України. З матеріалів справи вбачається, що заява [PERSON] від 06.09.2013 року про вчинене кримінальне правопорушення, яка надійшла до Кіровоградського МВ УВМС України в Кіровоградській області про відкрите викрадення належної відповідачу барсетки, в якій зокрема знаходився паспорт громадянина України [PERSON] розглянута. Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог частини 1 та частини 4 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України внесено слідчим СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120020003543 від 06.09.2013 року (повідомлення про початок досудового розслідування № 22/15375 від 09.09.2013 року, а.с. 30). Відповідачем надано до суду копію паспорта громадянина України, серії ЕА № 175538, який виданий 25.09.1996 року Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області на імя [PERSON] (а.с. 31-33), з якої вбачається що фотокартка відповідача відрізняється від фотокартки [PERSON] в копії паспорту, наданої позивачем, який виданий тим же числом (а.с. 97). Із висновку судового експерта № 189 від 16.06.2015 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ в Україні в Кіровоградській області (вх. № 23927 від 14.07.2015 року, а.с. 150-156), проведеної за клопотанням відповідача, судом встановлено, що підпис, розташований у графі «Клієнт» анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, заповненої від імені [PERSON] від 26.09.2013 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 150-156). Правочин як юридичний факт це лише одна із підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, відрізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочином, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обовязків притаманне правове вольове вчинення особою юридичних дій, спрямоване на свідоме створення конкретного цивільного правового результату. Суд прийшов до висновку, що правочин між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», до [PERSON], не вчинено. Стаття 216 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. В силу вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначені вище факти свідчать про відсутність вільного волевиявлення відповідача на вчинення дій спрямованих на укладення кредитного договору, що свідчить про відсутність вимоги, дотримання якої під час укладення договору є обовязковим відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Частина 3 статті 10 та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника позивача на те, що висновок експерта не є достатнім доказом у даній справі, суд вважає безпідставним, так як висновок експерта є не єдиним доказом. Про інші докази зазначено вище. При цьому, позивач не надав належних доказів щодо укладення кредитного договору, а докази надані відповідачем не спростував. Враховуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, а також те, що спірний кредитний договір вчинено поза волею позивача, що не відповідає вимогам чинного законодавства, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги по зустрічному позову заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню, що в даній справі повністю виключає задоволення первісного позову. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved