Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого [INFO] Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, судом встановлено, що [INFO] у м. Краматорську Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді жилого будинку, за адресою: [ADDRESS] , право власності на який, станом на 31.12.2012 року зареєстровано в КП «БТІ» за реєстр. № 21258 за [PERSON] : 9/16 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 24.02.1972 року (реєстр № 1239) нотаріусом Першої Краматорської ДНК; 7/16 часток - на підставі договору купівлі -продажу, посвідченому 28.02.1972 року (реєстр. № 987) нотаріус Другої Краматорської ДНК, що вбачається з довідки КП Бюро технічної інвентаризації Краматорської міської ради № 787 від 14.05.2019 року. Згідно з технічним паспортом виготовленим на замовлення [PERSON] жилий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею будинку 53,9 кв.м, житловою площею будинку 25,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], складається: житловий будинок літер А-1 а а1, погріб з шийкою літер Б, вбиральня літер В, гараж літер Г, оглядова яма гаражна літер Г, сарай літер Д, вимощення літер І, огорожа літер № 1-2. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.1955 року, [INFO] народився [PERSON] , його батьком записаний [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер у м. Краматорську Донецької області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.07.1988 року відділом РАГС м. Краматорська Донецької області, [INFO] народилась [PERSON] , її батьками записані: мати [PERSON] , батько - [PERSON] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області видно, що 13.09.2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , де після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». 12.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.07.2016 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, видно, що 05.07.2016 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , де після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачка [PERSON] є онукою померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишилися позивач [PERSON] (онука померлого) та її мати - відповідач по справі [PERSON] (невістка померлого). Згідно довідки № 01-25/35 від 06.05.2020 року, виданої комітетом мікрорайону № 3 Краматорської міської ради, [PERSON] , [INFO] фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , з грудня 2017 року по день своєї смерті [INFO] . Відповідно до копії паспорту громадянки України [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1273/02-31 від 08.04.2020 року державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки своєчасно заяву про прийняття спадщини, у відповідності до ст.1270 ЦК України не подала, не надала документів підтверджуючих її спільне проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті та довідку управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради Донецької області про реєстрацію померлого на час смерті. Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. На запит суду надійшла відповідь завідуючої Першої краматорської державної нотаріальної контори № 277/02-14 від 08.02.2021 року про те, що після смерті [PERSON] , помрелого [INFO] спадкова справа не заводилась. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1218, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 Пленуму Верховного суду України 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи спір щодо встановлення спільного проживання однією сім`єю, суд приходить висновку, що факт проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеним, що підтверджується наданими сторонами та дослідженими під час судового розгляду доказами. Оскільки встановлення факту постійного проживання породжує для позивача юридичні наслідки, а саме необхідно їй для оформлення спадщини, та встановити даний факт іншим шляхом, а ніж звернутися до суду за судовим захистом є неможливим, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про встановлення факту постійного проживання. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, позивач як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю в четверту чергу має право на спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , в порядку спадкування за законом. Відтак, судом встановлено, що позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка має право на успадкування будинку, але таке її право не визнане нотаріусом через відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Відповідно до п. п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно норм ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та доцільність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved