Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] 17 травня 2007 року було укладено кредитний договір за №11146986000 відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 62 154 швейцарських франки, а остання в свою чергу зобов»язувалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16 квітня 2028 року, згідно із встановленим графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 календарних дні проценти за користування кредитом у розмірі 8,99 відсотків річних. Відповідно до додатку №1 кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих відсотків відбувається згідно п.1.3.4 договору з 01 по 17 число кожного місяця наступного за тим, за які було нараховані проценти. 10 лютого 2009 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №1 від 17 травня 2007 року. Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] зобов»язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов»язань, що виникли із кредитного договору. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит на умовах передбачених кредитним договором. Однак, [PERSON] не здійснює платежів для погашення кредиту з липня 2012 року, чим порушує взяті на себе зобов»язання. 09 вересня 2014 року відповідачам направлено вимоги про погашення кредиту, однак вимоги банку залишились без задоволення. Розділом 11 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. Відповідно до п.7.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит, та комісій, [PERSON] сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі 0,2 відсотки від суми простроченого платежу. Станом на 13.10.2014 року заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів становить 47 580,22 швейцарських франки, що за курсом НБУ складає 644129,33 гривень, з яких 44341,89 швейцарських франки, що по курсу НБУ складає 600 289,60 грн. кредитна заборгованість, 3233,68 швейцарських франків, що по курсу НБУ становить 43776,76 грн. заборгованість за процентами, 2,37 швейцарських франки, що по курсу НБУ становить 32,08 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 2,28 швейцарських франки що по курсу НБУ становить 30,89 пеня за прострочення сплати процентів. Крім цього, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів та договору поруки. Свої вимоги мотивує тим, що укладений між сторонами кредитний договір №11146986000 від 17 травня 2007 року на її думку слід визнати недійсним, оскільки істотна умова договору (порядок погашення кредиту) не відповідає вимогам Генеральної ліцензії банку на право здійснення валютних операцій та вимогам Інструкції про касові операції в банках України. У позові зазначила, що з врахуванням положень Генеральної ліцензії та положень правил ведення касових операцій, погашення кредиту в іноземній валюті можливо виключно з використанням поточного рахунку клієнта, відкритого йому в установі банку на підставі договору банківського рахунку відповідно до положень глави 72 ЦК України, оскільки єдиною операцією в наявному у АКІБ «УкрСиббанк» на час укладення кредитного договору додатку до письмового дозволу НБУ на право здійснення валютних операцій, і котру банк може застосувати для цілей кредитування споживачів є операція з ведення поточних рахунків клієнтів. Поточними рахунками клієнта згідно плану рахунків в банках України, затверджених постановою правління НБУ №280 від 17.06.2004 року та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за №919/9518 є рахунки 2620, що призначені для обліку коштів клієнтів. Разом з тим, пунктом 1.2.2 оскаржуваного договору передбачено, що повернення суми кредиту Позичальник зобов'язаний проводити шляхом перерахування на рахунок [NUMBER], відкритий у відділенні «УкрСиббанк» Згідно плану рахунків в банках України, затвердженому постановою правління НБУ №280 від 17.06.2004 року рахунок [NUMBER] є транзитним рахунком. Також зазначила, що договір на обслуговування рахунку [NUMBER] між банком та позичальником не укладався, а відповідно зазначений у договорі рахунок не є рахунком клієнта. Суб»єктна дієздатність банку була обмежена наявною в момент укладення правочину Генеральною ліцензією банку і в частині операцій з готівкою іноземною валютою банку було надано право лише на ведення рахунків клієнтів, відтак банк не мав права на використання транзитних рахунків на приймання від фізичних осіб готівки іноземної валюти на рахунок, відмінний від поточного, оскільки це є грубим порушенням Генеральної ліцензії банку, Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України. Таким чином, вважає, що пункт 1.2.2 спірного кредитного договору суперечить встановленому чинним законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображень операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, положенням Генеральної ліцензії банку, що дозволяла йому проведення операцій з іноземною валютою, Декрету Кабінету Міністрів України «Про валютне регулювання та валютний контроль», ст. 162 КУпАП, і є на думку позивача за зустрічним позовом недійсним, оскільки це не відповідає вимогам ст..203 ЦК України. Також зазначила, що Генеральна ліцензія, як основний дозвільний документ, на підставі якого банк мав право проводити операції з іноземною валютою, не давала йому права на проведення визначеної в договорі операції, відтак в такому випадку для проведення такої операції необхідно було б отримати індивідуальну ліцензію НБУ, як вказано в ст..5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.21993 року, проте ні банк, ні позичальник такої індивідуальної ліцензії не отримували. За приписами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статті 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Згідно із ч.2 зазначеної статті, якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення нею такого правочину, вона зобов»язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Порядок погашення кредиту є істотною умовою договору, оскільки істотними умовами договору є умови паро предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї і сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.2 ст.345 ГК України, істотними умовами договору є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позивальника, відсоткової ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. .Недійсність пункту щодо погашення кредиту за кредитним договором тягне за собою недійсність усього кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів погашення кредиту - кредитний договір неможливо виконувати. Також позивач по зустрічному позову зазначив, що спірний кредитний договір на його думку є неукладеним, оскільки наявний в момент укладення кредитного договору Додаток до письмового дозволу НБУ надавав банку право на ведення поточних рахунків клієнтів, відтак проведення банком кредитних операцій з іноземною валютою обмежувались операціями по касовому обслуговуванню рахунків клієнтів. Пунктом 10 спірного кредитного договору передбачено порядок договірного списання банком коштів позичальника для погашення кредиту, однак в даному розділі відсутній предмет домовленості, тобто сам рахунок з якого позичальник доручив банку списувати кошти для погашення кредиту. У банку на думку позивача по зустрічному позові, немає правових підстав здійснювати договірне списання з поточного рахунку позичальника договір про договірне списання є неукладеним. З урахуванням вимог Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, для можливості зарахування коштів на погашення кредиту позичальнику необхідно надати банку розпорядження - платіжне доручення, оформлене належним чином, про перерахування зі свого поточного рахунку необхідної суми платежу на відповідний передбачений кредитним договором рахунок, по кожному платежу окремо у відповідності до Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Для цього, позичальнику необхідно мати у банку відкритий поточний рахунок. Поточного рахунку у банку [PERSON] не відкривалось, умови про обов»язкове в даному випадку відкриття поточного рахунку у кредитному договорі не має, порядок договірного списання у кредитному договорі відсутній, відтак з врахуванням вимог валютного регулювання в Україні та правил здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою вбачається, що кредитний договір є неукладеним, його неможливо виконати у встановлений законом спосіб. Крім цього, [PERSON] у поданому зустрічному позові вказала, що перед підписанням спірного кредитного договору банк не повідомив належним чином позивальника про особу кредитодавця, як того вимагає п.п.1 п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні в кредитному договорі, ні окремим документом позичальнику не було надано інформацію про суб»єктну дієздатність банку, як кредитодавця, тобто позичальнику не було надано для ознайомлення примірників письмового дозволу НБУ з переліком операцій, право на проведення яких було отримано АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення кредитного договору. Таким чином, банк ввів в оману позичальника щодо права банку на проведення операцій з готівковою іноземною валютою на умовах, вказаних у договорі. Також [PERSON] вказала, що в зв»язку із недійсністю кредитного договору, на її думку недійсним є також договір іпотеки, який є похідним від нього і укладений з метою його забезпечення. Оскільки, на її думку, кредитний договір є недійсним, відповідно недійсними є договори іпотеки та поруки, так як не може забезпечуватись дійсними договорами іпотеки і поруки недійсне зобов»язання. Враховуючи наведене, просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №111456986000 від 17 травня 2007 року, договір іпотеки від 17 травня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» із [PERSON] про передачу в іпотеку банку трикімнатної житлової квартири загальною площею 64,5 м.кв. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], а також договір поруки №1 від 17 травня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо заявленого зустрічного позову [PERSON] вважає його безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. [PERSON] та її представник у судовому засіданні у позові ПАТ «УкрСиббанк» просить відмовити, зустрічний позов підтримали та просять його задовольнити з мотивів, викладений у поданій позовній заяві. Також у поданих запереченнях суду вказали, що коштів за укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк» кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року [PERSON] не отримувала, кредитний договір є консенсуальним, а не реальним правочином, відтак його підписання створює обов»язок для обох сторін такого правочину: для банку надати кредит у відповідності до умов договору, а для [PERSON] повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, проте лише у випадку реального отримання кредитних коштів. [PERSON] в судове засідання не з»явився подавши письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанку» не визнав, просить справу розглядати у його відсутності. Також на поданий позов банку, подав письмові заперечення у яких зазначив, що укладений договір поруки від 17 травня 2007 року між [PERSON] на його думку є припиненим, оскільки банком самостійно було здійснено підняття ставки за кредитним договором без його згоди, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності. Так, 31.07.2008 року,банком в односторонньому порядку без згоди поручителя було піднято відсоткову ставку за кредитом з 8,99 відсотків до 10,99 відсотків річних. При цьому, доказів надання ним як поручителем згоди на зміну умов кредитного договору банк не надав. Також вважає, що порука припинилась в силу ч.4 ст.599 ЦК України, оскільки право на звернення до поручителя у банку виникло у липні 2012 року, з моменту припинення [PERSON] платежів за спірним кредитним договором, і таким правом ПАТ «УкрСиббанк» не скористалось. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив: 17 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №11146986000 відповідно до п.1.1 якого, банк зобов»язується надати позичальнику, а позивчальник зобов»язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 62 154 швейцарських франки, що за курсом НБУ на дату укладення договору в національній валюті становить 257 453, 86 гривень у порядку і на умовах зазначених у даному договорі. Пунктом 1.2.2 зазначеного правочину сторони передбачили, що позичальник у будь-якому випадку зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту (додається) якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 даного договору на підставі будь-якого з п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.9,7.4,9.2 даного договору. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку. Позичальник повинен повернути суму кредиту на рахунок [NUMBER] у відділенні ТУ ЗРД АКІБ «УкрсСиббанк». Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору, за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 відсотків річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п.9.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника в порядку передбаченому п.9.2 даного договору, про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць терміну кредитування, застосовується діючий розмір процентної ставки. Згідно п. 1.3.3 кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та іншого чинного законодавства України. Пунктом 1.3.4 передбачено, що термін сплати процентів з 01 по 17 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. Проценти сплачуються на рахунок [NUMBER] у відділенні ТУ ЗРД АКІБ «УкрСиббанк». Пунктом 1.4 зазначеного договору передбачено, що цільове призначення (мета) кредиту: придбання квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Пунктом 1.5 договору вказано, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Відповідно до пункту 5.7 кредитного договору сторони передбачили, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов»язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (застава, порука та ін.). Пунктом 5.9 договору зазначено, що у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов»язань, передбачених даним договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між банком та позичальником, банк може змінити термін повернення кредиту в повному обсязі та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному в розділі 11 даного договору. Пунктом 7.1 договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту та /або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. Крім цього, відповідно до п.9.2 договору сторони погодили, що протягом дії даного договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступник випадків: порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов даного Договору та/або умов забезпечувальних договорів); погіршенням фінансового стану позичальника, документально підтвердженим в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто своєчасного погашення заборгованості та інших зобов»язань; здійснення поточних коливань процентних ставок по вкладам та/або кредитам або змін у грошово-кредитній політиці НБУ(наприклад, девальвація курсу національної валюти до курсу долара США більше ніж на 5 відсотків в порівняні з курсом гривні до долара, установленого НБУ на момент укладення кредитної угоди, чи останнього перегляду процентної ставки); підвищення ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на три відсоткових пункти по бланкових кредитах «овернайт» НБУ на момент укладення кредитної угоди чи останнього перегляду процентної ставки. Збільшення розміру процентної ставки здійснюється в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення поштою рекомендованого листа за адресою, що вказаний позичальником у договорі, або на іншу адресу, яку позичальник повідомить банку при зміні адреси. Сторони погодили, що зміна розміру процентної ставки, що здійснюється відповідно до цього пункту не потребує додаткового підписання сторонами угод про внесення змін, а новий розмір процентної ставки за договором починає застосовуватись з дати, яка буде вказана у повідомленні банку. При незгоді позивальника з встановленим розміром процентної ставки, останній може повідомити про це банк письмово. Розділом 11 зазначеного договору сторони встановили порядок дострокового повернення кредиту, відповідно до п.11.1 якого сторони погодили, що у випадку застосування будь0-кого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5., 5.6, 5.9, 7.4, 9.2 даного договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно п.1.2.2. даного договору. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов»язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов»язається достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі. Така вимога направляється на адресу позичальника листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур»єром. В будь-якому випадку новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних дні з дати відправлення банком вказаної вимоги позичальнику. Сторонами по даному договору був укладений додаток №1 до нього «Графік погашення кредиту», відповідно до якого у ньому зазначено суму кредиту яка становить 62154 швейцарських франки, термін кредитування 251 місяців, відсоткова ставка - 8,99, дата видачі 17 травня 2007 року. Відповідно до зазначеного графіку черговий щомісячний платіж позичальника складає 247,63 швейцарських франки. Як вбачається із додаткової угоди №1 щодо змін умов кредитного договору щодо реструктуризації №11146986000 від 17 травня 2007 року від 10 лютого 2009 року, сторони, як зазначено у ньому АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], домовились про зміну графіка погашення кредиту. 17 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №1, відповідно до умов якого останній зобов'язувався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з договору про надання кредиту №11146986000 від 17 травня 2007 року. Пунктом 1.2 зазначеного договору сторони узгодили, що поручителю відомі усі умови основного договору (договір про надання кредиту №11146986000 від 17.05.2007 року). Пунктом 1.3 даного договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов»язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Пункт 2.2 зазначеного договору поруки передбачає, що у випадку невиконання боржником своїх зобов»язань за основним договором кредитом має право пред»явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов»язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). У розділі 3 зазначеного договору сторони обумовили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за основним договором. У випадку невиконання поручителем вимог кредитора, пред»явленої згідно умов п.2.2 договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобов»язань за договором, за кожен день прострочення. Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов»язання згідно укладеного кредитного договору №11146986000 від 17 травня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], а саме 18 травня 2007 року надав відповідачу кредитні кошти у сумі 62 154 швейцарських франки, що еквівалентно 256259,20 гривень. Зазначена обставина підтверджується меморіальним валютним ордером №0000334840/06 від 18.05.2007 року, а також поясненнями наданими в судовому засіданні свідком [PERSON], яка на той час виконувала обов»язки працівника зазначеного банку. Крім цього, дані обставини також підтверджено заявою на видачу готівки №36 від 18 травня 2007 року [PERSON] (т.1 а.с.167), меморіальним валютним ордером №1 від 18.05.2007 року (т.1 а.с.166), заявою [PERSON] про продаж іноземної валюти або банківських металів №1 від 18 травня 2007 року відповідно до якої [PERSON] доручила уповноваженому банку продати кошти в іноземній валюті або банківських металах від свого імені та за її рахунок на зазначених умовах: назва іноземної валюти: швейцарські франки, сума продажу - 62 154 та перерахувати гривневий еквівалент проданої іноземної валюти на рах.[NUMBER]. Як вбачається із інформаційного листа Національного банку України від 21.01.2016 року за №18-0012/5002, наданого на виконання ухвали суду, у ньому зазначено, що враховуючи вимоги Правил статистичної звітності, АКІБ «УкрСиббанк» у формі №520 за 18.05.2007 року було відображено інформацію щодо операцій з продажу безготівкового швейцарського франка за гривню (т.2 а.с. 46). Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 14 серпня 2015 року №278/279/15-22, підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді №1 від 10 лютого 2009 року щодо змін умов кредитного договору щодо реструктуризації №11146986000 від 17 травня 2007 року, укладеної між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] у графі «Позичальник2 та «Оригінал додаткової угоди отримано 10 лютого 2009 року» виконано не [PERSON], а іншою особою. Ці підписи виконано однією особою. Рукописний текст заяви від 29 січня 2008 року адресованої в.о.начальнику відділення №340 [PERSON] виконано не [PERSON] а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у цій заяві виконано самою [PERSON] Відповідно до висновку №24 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи від 21 липня 2017 року, виконаної судовим експертом Перепелюк С.М., дослідженням наданих документів, судовим експертом встановлено, що з врахуванням курсу національної валюти - гривні кожного внесеного позичальником платежу на погашення кредиту за офіційним курсом НБУ до швейцарського франка, заборгованість позичальника [PERSON] по тілу кредиту за кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року - відсутня. В результаті проведеного розрахунку, судовим експертом встановлено, що з врахуванням курсу національної валюти - гривні кожного внесеного позичальником платежу на погашення кредиту за офіційним курсом НБУ до швейцарського франка, за кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року існує переплата в сумі 4130,29 грн.. Дослідженням наданих документів, судовим експертом встановлено, що з врахуванням курсу національної валюти - гривні кожного внесеного позичальником платежу на погашення кредиту за офіційним курсом НБУ до швейцарського франка, заборгованість [PERSON] по відсотках за кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року - відсутня. В результаті проведеного розрахунку, судовим експертом встановлено, що з врахуванням курсу національної валюти - гривні кожного внесеного позичальником платежу на погашення кредиту за офіційним курсом НБУ до швейцарського франка, за кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року існує переплата в сумі 4130,29 грн. В результаті проведеного експертного дослідження, судовим експертом встановлено, що до каси банку в якості погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №11146986000 від 17 травня 2007 року, з врахуванням офіційного курсу швейцарського франка до гривні, на дату кожного внесеного періодичного платежу по тілу кредиту та відсотках, позичальником [PERSON] в національній валюті - гривні було внесено 373 907,52 грн. ПАТ «УкрСиббанк» 14 червня 2008 року направив на адресу [PERSON] та [PERSON] повідомлення про заплановане з 07 липня 2008 року підняття відсоткової ставки по кредиту на 2 відсотки, яке було направлено рекомендованим відправленням (Т.1 а.с.138, 141). Зазначені зміни викликані невиконанням позивальником умов кредитного договору, зокрема порушення строків погашення кредиту. Крім цього, 27.07.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу [PERSON] та [PERSON] направили повторну інформацію рекомендованою кореспонденцією про те, що банк з 07 липня 2008 року збільшив розмір процентної ставки по кредиту на два відсотки на підставі умов укладеного кредитного договору між сторонами. 09 вересня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] та [PERSON] рекомендованою кореспонденцією направлено вимоги за №30-11/16131 та за №30-11/16130, відповідно, про усунення порушень кредитного договору від 17 травня 2007 року, а саме погашення простроченої заборгованості протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 1997,49 швейцарських франків - прострочена заборгованість та 2166,64 швейцарських франків - прострочена заборгованість по процентах. Крім цього, банк у зазначених вимогах повідомив, що у випадку не усунення порушень, банк вимагає сплатити заборгованість суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що становить 46 508,53 швейцарських франки. (Т.1 а.с.26,27). Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов»язків. Відповідно до ч.1 ст.1056 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивачльникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивачльник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України, підписанням вказаного кредитного договору [PERSON] засвідчила, що всі умови кредитного договору їй зрозумілі та підтверджувала свою здатність виконувати його умови. Волевиявлення сторін було вільним та направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку [PERSON] - отримання кредиту, а з боку позивача - повернення наданих коштів та отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, докази надані суду, судом встановлено, що [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов»язання по укладеному кредитному договору №11146986000 від 17 травня 2007 року. Зокрема як вбачається із виписки по особовому рахунку боржника з 17.05.2007 року по 19.03.2015 року, останній платіж за спірним договором внесений відповідачем [PERSON] у липні 2012 року. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов»язань [PERSON], утворилась заборгованість станом на 13.10.2014 року у розмірі 47 580,22 швейцарських франки, що за курсом НБУ складає 644129,33 гривень, з яких 44341,89 швейцарських франки, що по курсу НБУ складає 600 289,60 грн. кредитна заборгованість, 3233,68 швейцарських франків, що по курсу НБУ становить 43776,76 грн. заборгованість за процентами, 2,37 швейцарських франки, що по курсу НБУ становить 32,08 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 2,28 швейцарських франки що по курсу НБУ становить 30,89 пеня за прострочення сплати процентів. За таких підстав, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості по спірному кредитному договору із [PERSON] у цій частині підлягає до задоволення. При цьому, суд відкидає висновок судово-економічної експертизи №24 від 21.07.2017 року та не бере його до уваги, оскільки висновки експерта та розрахунки у ньому зроблені експертом виходячи із національної валюти України - гривні, а не до швейцарського франка, тобто валюти, яка була обумовлена в укладеному кредитному договорі між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» №11146986000 від 17.05.2007 року. При цьому, суд констатує, що відповідач [PERSON] враховуючи своє волевиявлення самостійно вибрала валюту свого банківського кредитування - швейцарський франк, який отримала згідно меморіального валютного ордеру та заяви на видачу готівки, а тому повинна була усвідомлювати всі можливі фінансові ризики у зв»язку із таким кредитуванням. Також, задовольняючи позов у цій частині, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по даному кредитному договору із [PERSON], виходячи з наступного. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленому у договорі поруки. У разі, якщо таки строк не встановлено, порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Отже порука - це строкове зобов»язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче має настати (статті 251,252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов»язань боржника не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців не пред»явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов»язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов»язків, що випливають із зобов»язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов»язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов»язків. Із спірного кредитного договору та додатку до нього №1, вбачається що боржник [PERSON] узяла на себе зобов»язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів конкретною датою (т.1 а.с.8). Також спірним договором сторони у п.1.2.2 обумовили, що позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни встановлені графіком погашення кредиту, який додається. Строк виконання боржником щомісячного зобов»язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов»язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов»язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов»язань позовна давність за вимогами кредитора до нього повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк перд»явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами кредитного договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається із додатку №1 до спірного кредитного договору, позичальник зобов»язується повертати кредит в обумовлені графіком погашення кредиту строками шляхом сплати ануїтет них платежів в розмірі 247,63 швейцарських франки. Пунктом 1.3 даного договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов»язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був сплачувати у встановлені графіком погашення кредиту чітко встановлені терміни, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов»язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст..261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку пред»явлення вимог до поручителя. Якщо банк перд»явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов»язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних шестимісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Як вбачається із матеріалів справи, а саме виписки з особового рахунку боржника, останній платіж [PERSON] по сплаті кредиту банку було здійснено у липні 2012 року. Позивачем було направлено вимогу основному боржнику та поручителю [PERSON] 09 вересня 2014 року по сплаті ним 1997,49 швейцарських франки простроченої заборгованості та 2166,64 швейцарських франки простроченої заборгованості по процентам. Таким чином, банком заявлено позов та вимогу до поручителя [PERSON] про погашення заборгованості поза межами шестимісячного строку, а тому в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України, суд вважає, що зазначений договір поруки є припиненим, відтак вимоги до [PERSON] не підлягають до задоволення. Також, суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Укрсибанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного, іпотечного договорів та договору поруки не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як уже зазначалось судом, згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов»язків. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що сторони внаслідок свого волевиявлення уклали кредитний спірний договір, передбачивши у ньому всі істотні його умови, які є необхідними для його укладення та відповідають вимогам закону. [PERSON] у поданій заяві вважає, що спірний договір є неукладений у зв»язку із відсутності домовленості між сторонами щодо погашення кредиту. Проте, в спірному договорі сторони передбачили порядок погашення кредиту на які [PERSON] погодилась, виявивши своє волевиявлення, уклавши його. Крім цього, не зазначення номеру поточного рахунку позичальника у розділі 10 спірного кредитного договору, яким сторони врегульовували домовленості про договірне списання коштів у випадку заборгованості по кредиту, не вказує на те, що сторони не досягли згоди щодо порядку добровільного списання коштів, оскільки таке списання може відбуватися із будь-якого поточного рахунку позичальника. Крім цього, номер поточного рахунку позичальника сторонами передбачено у пункті 1.4 спірного договору, а саме [NUMBER]. Також суд зазначає, що дії щодо зняття коштів з рахунку, у тому числі повернення коштів та плати за кредит належать до виконання умов кредитного договору, а не до його укладення, як зазначає у своєму позові [PERSON]. Також, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що спірний правочин слід визнати недійсним, оскільки він вчинений банком без відповідного дозволу (ліцензії). Так, зокрема, АКІБ «УкрСиббанк» 28 жовтня 1991 року отримало від Національного Банку України банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та 19 листопада 2002 року письмовий дозвіл №75-2, на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно додатку до даного дозволу (т.1 а.с.122-124). Відповідно до ст.2, п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Крім цього, Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Таким чином, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що АКІБ «УкрСиббанк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір із [PERSON] в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, підстави для визнання частин оспорюваного договору недійсними з цих підстав відсутні, у тому числі і щодо пункту 1.2.2. спірного кредитного договору. Крім цього, суд вважає, що позивачем при укладенні спірного кредитного договору не допущено порушення вимог п.п. 1 п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині того, що [PERSON] не було надано інформацію про суб»єктну дієздатність банку, як кредитодавця, тобто примірників письмового дозволу НБУ з переліком операцій, право на проведення яких було отримано АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення спірного кредитного договору, оскільки зазначений банк в силу наведених вимог мав право на укладення зазначеного договору із [PERSON] в іноземній валюті, а тому не вводив зазначеного споживача в оману. Крім цього, [PERSON] не надано доказів, які б вказували на наявність в діях банку умислу щодо введення її в оману під час укладення спірного правочину. Як вбачається із п.8.1 спірного кредитного договору, підписанням даного договору банк підтверджує: що у нього маються всі необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором. Таким чином, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного, іпотечного договорів та договору поруки, не підлягає дот задоволення. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, слід стягнути із [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial