Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном позивачки шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстрований [PERSON] , який є колишнім чоловіком померлої у серпні 2019 року її сестри [PERSON] , однак з березня 2018 року він у будинку не проживає, не бере участі в оплаті комунальних послуг та його поточному ремонті. З реєстрації добровільно не знімається. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.26-29), в обґрунтування якого покликаючись на те, що він перебував у шлюбі з сестрою позивачки та за час шлюбу проживав у будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав його дружині і в ньому він зареєстрований. Будинок був незавершений будівництвом і він своїми зусиллями та за власні кошти привів його у порядок. Дружина важко захворіла та подала позов про розірвання їхнього шлюбу. Він переїхав проживати у с. Розвадів Стрийського району Львівської області, оскільки матір його дружини постійно провокувала сварки, викинула його речі. Після смерті він неодноразово намагався вселитися у будинок, однак позивачка та її мати у цьому йому постійно чинять перешкоди. Причиною непроживання його у будинку є той факт, що йому чинять перешкоди у вселенні до цього будинку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, суду пояснила, що відповідач не проживає у будинку з 2018 року. Представник позивачки позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що він вкладав власні кошти у ремонт будинку, оскільки він був не готовий до кінця. Не проживає у цьому будинку з 2018 року. Заяви та клопотання учасників справи. Представником позивачки подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.30). Процесуальні дії у справі. 28.02.2020 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.17). Ухвалою від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). Ухвалою судового засідання від 27.04.2020 відкладено розгляд справи (а.с.31). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/837/20 відповідача [PERSON] (а.с.38). Заслухавши пояснення учасників справи, свідка, з`ясувавши обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2020, зареєстрованого у реєстрі за №667, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] (житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ) є її сестра [PERSON] (а.с.4). Право приватної власності [PERSON] на житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстроване у реєстрі, про що свідчить відповідний витяг (а.с.5). [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним записом у будинковій книзі та довідкою (а.с.6-8, 13). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких відповідач у будинку не проживає з 2018 року. На даний час у цьому будинку ніхто не живе. Вона у будинок не заходить, однак ходить по подвір`ї, обробляє город та годує собаку. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю відповідача, який не є членом сім`ї власника житлового будинку, без поважних причин у цьому житлі понад строк, визначений законом. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник (наймач) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує норми статей 64, 150 ЖК України. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому зареєстрований відповідач. Відповідач не проживає у зазначеному будинку з березня 2018 року. Суд зауважує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Водночас, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З огляду на викладене суд вважає аргументи відповідача про те, що він є членом сім`ї власника будинку такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні жодними належними та допустимим доказами. Більше того, з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що колишня дружина відповідача була власником житлового будинку [ADDRESS] , однак після її смерті власником будинку стала і наданий час продовжує бути саме позивач [PERSON] , з якою відповідач не перебуває у родинних (сімейних) відносинах (не є членом сім`ї [PERSON] ). Відтак, покликання відповідача на статті 405 ЦК України та 156 ЖК України як обґрунтування наведених ним обставин суд вважає помилковим, оскільки ці норми не регулюють спірні правовідносини. На підтвердження аргументів відповідача про наявність перешкод, які чиняться йому у вселенні до житлового будинку [ADDRESS] , у якому він зареєстрований, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, а, відтак, суд вважає ці аргументи недоведеними. Суд зазначає, що відповідач визнав обставину його непроживання у будинку з березня 2018 року, а тому в силу приписів норми частини 1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказування. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та беручи до уваги те, що відповідач не проживає у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин, у зв`язку з чим, зважаючи на вимоги частини 1 ст. 71 ЖК України, втратив право на користування жилим приміщенням у цьому будинку, тому суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі статей 71, 72, 150 ЖК України, статті 391 ЦК України, статей 7, 11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved