Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» пред'явило позов до [PERSON] з вимогами стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 61171 гривень 60 копійок, яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань. Під час розгляду справи судом встановлено, що 16 серпня 2012 року, за договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/1036/82/0053128, Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надано [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 36672 гривень 25 копійок строком до 16 серпня 2016 року зі сплатою 45,2 % річних. Надання кредитних коштів проводилось шляхом їх перерахування на поточний рахунок [PERSON] За кредитним договором [PERSON] зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 16 липня 2014 року в нього перед банком утворилась заборгованість в розмірі 61171 гривень 60 копійок, що підтверджено відповідним розрахунком. На час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед кредитною установою. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, за правилами ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв'язку з тим, що право позивача є порушеним, воно підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача повної суми заборгованості. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не сповістили. Враховуючи наявну заяву представника позивача про проведення розгляду справи без його участі та про відсутність заперечень проти вирішення справи в заочному порядку, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд допустив заочний розгляд справи. Суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд України також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права юридичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Outcome: approved