Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, в особі представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту, посилаючись на те, що між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, який в подальшому було переіменовано в публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, та [PERSON] 12 квітня 2007 року було укладено Кредитний договір №11141503000, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 46020 швейцарських франків зі сплатою відсотків в розмірі 9, 9 % річних, з кінцевим терміном повернення 12 квітня 2014 року. Крім того, 12 квітня 2007 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави транспортних засобів, відповідно до якого останній надав у заставу транспортний засіб марки HONDA ACCORD, 2007 року випуску, чорного кольору, заводський номер шасі (кузова) JHMCL96807C202588, реєстраційний номер [NUMBER]. Проте, відповідач свої зобовязання, що випливають за договором кредиту, належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 16.12.2014 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 30256 швейцарських франків 84 сан., що еквівалентно 493758,95 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 17491,52 швейцарських франки, що еквівалентно 285442,72 грн., заборгованість за відсотками 12765,32 швейцарських франки, що еквівалентно 208316,24 грн. Крім того, нараховано пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 91785,14 грн., з яких 56052,56 грн. за кредитом, 35732,58 грн. за відсотками. А тому, просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість у сумі 585544, 09 грн. та судові витрати по справі. В ході розгляду справи на підставі заяви представника ТОВ «ФК « Довіра та гарантія» первісний позивач публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, був замінений на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія « Довіра та гарантія», оскільки до останнього на підставі договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року перейшло право грошової вимоги за спірним кредитним договором, укладеним з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві, договорі факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року, підтримав повністю та просив такий задоволити. При цьому, додатково пояснив, що про укладення договору факторингу та зміну кредитора відповідач був повідомлений шляхом направлення йому відповідної інформації 06.05.2015 року, і таку за даними позивача [PERSON] отримав. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. При цьому, заявили про необхідність застосування судом до вимог позивача строку позовної давності, та задоволити позов за виключенням нарахованих сум заборгованості в період з 2009 року по 20 січня 2012 року. Посилаючись при цьому на те, що останній платіж по кредиту відповідачем було внесено 31 липня 2009 року, а позов до суду було подано в січні 2015 року. Також зазначили, що, зважаючи на відсутність у позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, вважають, що право вимоги до позивача за договором факторингу перейшло безпідставно. Крім того, при вирішені питання щодо стягнення пені просили суд суму такої зменшити виходячи з незадовільного матеріального стану відповідача такий ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, що на їх думку має істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 12 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк в особі начальника відділення №64 АКІБ УкрСиббанк [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11141503000 про надання останньому грошових коштів в іноземній валюті в сумі 46020 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,9% річних, з кінцевим терміном повернення по 12 квітня 2014 року. Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що у забезпечення виконання зобовязань банком приймається застава транспортного засобу автомобіль H0NDA Accord 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов JHMCL95807C202588, заставною вартістю 182700 грн., що належить [PERSON]. Зазначені обставини сторонами жодним чином оспорені не були, а тому суд не знаходить їх такими, що потребують додаткового доказування, та визнає встановленими. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни не пізніше 12 квітня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8,5.10,7.4,9.2 договору. Крім того, позичальник зобов»язується повернути основну суму кредиту та внести плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на відповідний рахунок. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, відповідачем [PERSON] зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом виконувались неналежним чином, з порушенням строків їх оплати. В зв»язку з чим 12 та 14 червня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» за вих. №№ 21368, 52079 ДР [PERSON] були надіслані повідомлення про порушення кредитної дисципляни, в тому числі про порушення строків погашення кредиту, збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами. Крім того, 05 листопада 2014 року представником ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимогу щодо погашення заборгованості по спірному договору у сумі 467088,36 грн. до 20 листопада 2014 р., яке відповідач, згідно наявного у справі поштового повідомлення отримав 18 листопада 2014 року. Згідно з п.7.1, п. 7.6 Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, відповідач зобов»язується сплатити позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2% річних від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України сплатити неустойку за порушення зобов»язань рівній 500 грн. Відповідно до наданої довідки-розрахунку заборгованості заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договром станом на 16.12.2014р. складає 30256 швейцарських франків 84 сан., що еквівалентно 493758,95 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 17491,52 швейцарських франки, що еквівалентно 285442,72 грн., заборгованість за відсотками 12765,32 швейцарських франки, що еквівалентно 208316,24 грн. Крім того, нараховано пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 91785,14 грн., з яких 56052,56 грн. за кредитом, 35732,58 грн. за відсотками. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягяє захисту, оскільки відповідач [PERSON] взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконував належним чином. Як слідує з довідки розрахунку заборгованості за кредитом відповідач [PERSON] востаннє вносив кошти на погашення кредиту 31 липня 2009 року, по відсотках за користування кредитом 31 грудня 2012рроку. Згідно графіку погашення кредиту вбачається, що відповідач в період з 12 травня 2007 року по 12 квітня 2014 року включно мав вносити на рахунок банку щомісячні платежі в сумі 548 швейцарських франків. З позовом щодо захисту свого порушенного права позивач - ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду лише 12 січня 2015 року, перед тим, 05 листопада 2014 року, направивши вимогу щодо погашення заборгованості. Тобто в період понад три роки ( серпень 2009 року) від моменту настання виконання частин взятих на себе зобов»язань відповідачем. Відповідно до умов спірного кредитного договору сторони встановили як строк дії договору до повного погашення суми кредиту, плати за кредит, та пені у разі її нарахування (п. 9.5), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 12 квітня 2014 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 31 липня 2009 року, а з 31 грудня 2009 року зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про сплату такої банк звернувся до відповідча 05 листопада 2014 року, до суду у січні 2015 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору [PERSON]В, як позичальник, взяв на себе зобов»язання здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 12 числа місяця, а процентів - кожного місяця з 1 по 12 число, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. А отже, є підстави для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення з [PERSON] заборгованих на час звернення до суду платежів і його заява про застосування строку позовної давності є обґрунтованою. Що в свою чергу узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року, за якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Тому, суд приходить до висновку, що до спірних питань слід застосувати строк позовної давності, та при визначені суми заборгованості, що підлягає стягненню, з суми заборгованості, вказаної у поданій до суду позовній заяві, виключити суму у 16440 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 268\~267,92 грн., 3802,42 швейцарських франки - заборгованість по процентам за користування кредитом, що в еквіваленті складає 62047 грн., та була нарахована позивачем за період з 2009року по 20 січня 2012 року. Таким чином визначити, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають слідуючі суми: 1051,52 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 17158,7 грн., 12765,32 швейцарських франки - заборгованість по процентам за користування кредитом, що в еквіваленті складає 146256,6 грн. При цьому, суд відхиляє та не приймає твердження відповідача в тій частині, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» без правових підстав заявило про свої вимоги щодо відповідача, оскільки не має генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому, не мало права на укладення договору факторингу щодо спірного кредитного договору, оскільки в ході судового розгляду судом не було здобуто доказів , що договір факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року визнано недійсним, нечинним чи розірвано, не надано таких і стороною відповідача. А тому, сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача саме на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Поряд з тим, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню і вимоги відповідача щодо зменшення розміру пені. Щодо визначення суми пені, суд приходить до висновку, що розмір такої підлягає зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного Кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, при цьому, судом враховується те, що відповідач має незадовільний матеріальний стан не працює, офіційного доходу не отримує, має на утриманні неповнолітню дитину ( довідка виконавчого комітету Борщівської міської ради від 16.06.2015р., свідоцтво про народження [PERSON] видане 30 березня 2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області). Так, як вбачається з умов укладеного кредитного договору, предметом такого є кошти в сумі 46020 швейцарських франків, що еквіваленто 190352,62 грн. На день постановлення судом рішення заборгованість по даному кредиту, що підлягає стягненню визначена в сумі 163415,3 грн. Згідно поданого розрахунку заборгованості пеню позивачем визначено у сумі 91785,14 грн. Враховуючи вищенаведене, ті обставини, що відповідач не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, суд приходить до висновку, що розмір пені має бути зменшено до 50000 грн. Судові витрати по справі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведенного вище, на підставі ст.ст. 252-255, 526 -258, 261, 264, 267, 526, 530, 551, 1050 ЦК України, правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року,

Outcome: approved