Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 09.02.2016 по справі № 322/1249/15, яке набрало законної сили, було встановлено, що [PERSON], [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], який помер 22 травня 2015 року (актовий запис № 05 від 25 травня 2015 року, виконавчий комітет Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області), з 1996 року по день його смерті. [PERSON] помер 22.05.2015, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.05.2015 серії І-ЖС № 316781. Єдиним спадкоємцем [PERSON] першої черги, який прийняв спадщину, є його син, відповідач по справі, [PERSON], що встановлено рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.06.2016 по справі № 322/359/16, що набрало законної сили, яким [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 5,7401 га на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що у сукупності підтверджується такими документами: Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 046425 від 01.07.2002; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002 від 28.11.2016 № НВ-2302668262016. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 046425 від 01.07.2002 [PERSON] отримав в обмін на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0145630, що підтверджується витягом з книги реєстрації сертифікатів, витягом з технічної документації зі складання державних актів на право власності на землю земельних часток (паїв) громадянам колишнього КСП «Самійлівка» Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною третьою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доводи позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 046425 від 01.07.2002, є спільною власністю [PERSON] і [PERSON], суд визнає необґрунтованими з огляду на таке. На момент набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002, а саме станом на 01.07.2002, чинними були норми Кодексу про шлюб та сімю України, якими, на відміну від норм Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004, не передбачалося віднесення до спільної сумісної власності майна, набутого чоловіком та жінкою, які проживають однією сімєю але не перебувають у шлюбі між собою. Твердження позивача в уточненій заяві від 01.09.2017 з посиланням на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002 від 28.11.2016 № НВ-2302668262016 про те, що державна реєстрація речового права на спірну земельну ділянку відбулась 13.10.2008, не заслуговують на увагу, оскільки ця дата стосується реєстрації права оренди цієї земельної ділянки, що відповідає інформації, зазначеній у листі відділу в Новомиколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.09.2017 № 0-8-0.29-719/108-17. Натомість датою державної реєстрації земельної ділянки у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.11.2016 № НВ-2302668262016 зазначено 01.07.2002. Присвоєння 13.10.2008 кадастрового номеру 2323685200:05:007:0002 земельній ділянці [PERSON], про що зазначено у листі відділу в Новомиколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.09.2017 № 0-8-0.29-719/108-17, не має правового значення для даної справи, адже відповідно до п. 2 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VІ земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, норми СК України, який набрав чинності з 01.01.2004, не підлягають застосуванню до відносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002, право власності на яку [PERSON] набув 01.07.2002, виходячи з положень ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-135цс13 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 36475619), і приходить до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ, який був чинним на час набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою до 01.01.2004, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Водночас, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 № 2114-ХІІ, пай є власністю члена підприємства, право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За приписами п. 6 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95, у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Виходячи з аналізу всіх вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про те, що земельна ділянка, отримана особою внаслідок виходу з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства є особистою власністю такої особи, оскільки набуття права на таку земельну ділянку залежало виключно від членства особи у підприємстві, кооперативі, товаристві і не повязано зі спільної працею осіб, як сімї. Посилання позивача на те, що нею 20.10.2013 позичалися гроші для оплати послуг з виготовлення документів для оформлення земельних ділянок суд не бере до уваги, як такі, що не стосуються предмета спору оскільки, не впливають на вирішення питання про віднесення спірної земельної ділянки до спільної власності. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання земельної ділянки з кадастровим номером 2323685200:05:007:0002 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а відтак і для визнання з позивачем права на частину цієї земельної ділянки, у звязку з чим визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed