Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач у березні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що він з 1992 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить на праві приватної власності його матері [PERSON] . На початку 2019 року його мати відповідач у справі змінила замки у вхідних дверях квартири і протягом тривалого часу перешкоджає йому проживати у квартирі, ключі від нових замків не надає. Крім того, [PERSON] зверталася до суду з позовом до позивача про виселення із зазначеної квартири, але у задоволенні позову їй було відмовлено. За твердженням позивача відповідач не надає дублікатів ключів від вхідних дверей у квартиру, заходити проживати у ній не дозволяє. Позивач вважає, що відповідач неправомірно фактично виселила його із займаного ним житлового приміщення, у якому він має право проживати, у зв`язку з чим позивач винаймає квартиру, в якій і проживає тимчасово. Постійного місця проживання та власного житла [PERSON] не має, в будь-який момент може залишитись без житла. Позивач стверджує, що неодноразово намагався вирішити це питання мирним шляхом, але мати не погоджується. У разі задоволення позову позивач гарантуватиме, що не втручатиметься в особисте життя інших мешканців квартири. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] припинити дії щодо перешкоджання йому у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом передачі йому дублікатів ключів від вхідних дверей у зазначену квартиру та визначення житлового приміщення в цій квартирі для його проживання в ньому. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] письмовий відзив до суду не подала, під час судового розгляду категорично заперечувала проти позову, посилаючись на те, що не допускає позивача у квартиру в інтересах онука [PERSON] , який є сином позивача, оскільки позивач під час проживання у належній їй квартирі з 2016 року через постійне зловживання алкогольними напоями, скандалами, агресивною поведінкою створював нестерпні умови проживання для неї та онука. Виклики поліції результатів не дали. Рішенням суду у 2018 році за її позовом онук був відібраний від позивача. Оскільки мати дитини відбуває покарання у виді позбавлення волі, відповідач у 2019 році була призначена опікуном [PERSON] , якого зареєструвала у спірній квартирі. Спільне проживання позивача з сином справляло негативний вплив на дитину, який став його боятись через те, що він приходив п`яним, стукав у двері. Протягом часу, коли [PERSON] не проживає у квартирі у онука прекрасні умови для проживання, він не бачить скандалів, емоційно спокійний. Повернення позивача до проживання у спірній квартири на думку відповідача відновить ту жахливу ситуацію для відповідача і дитини, яка була до відібрання у позивача його сина. Стислий виклад позиції третіх осіб Від Служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації надійшло пояснення про те, що син позивача [PERSON] , 2014 року на підставі розпорядження від 02.01.2019 року №2-ОД набув статус дитини позбавленої батьківського піклування, а опікуном призначено відповідача у справі [PERSON] на підставі розпорядження від 13.05.2019 року. Після того як [PERSON] залишився з батьком через засудження матері до позбавлення волі вихованням дитини займалась відповідач [PERSON] . Позивач у свою чергу зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, ображав нецензурними словами спеціалістів соціальних служб, всі спроби спілкування перетворювались на скандал. Відтак служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації вважає, що спільне проживання батька з сином перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини, оскільки позивач не має виховного потенціалу, не може бути позитивним прикладом для сина. Крім того, опікун отримує соціальну допомогу на дитину і зобов`язана використовувати її виключно на дитину (а.с.51). Представник Служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні також пояснила, що вже тривалий час у полі зору служби знаходиться родина [PERSON] . Після відібрання сина у позивача рішенням суду без позбавлення батьківських прав постало питання призначення опікуна дитині. [PERSON] почала збирати документи для призначення її опікуном дитини, але виникла проблема з тим, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 866 дитина позбавлена батьківського піклування не може бути влаштована у родину потенційного опікуна, якщо з ним на території проживає особа, яка зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Оскільки позивач зареєстрований у квартирі, де проживає [PERSON] з онуком, і є особою, що перебуває на обліку у нарколога, то під час перевірки умов проживання опікуна складали акт, що [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] дійсно не проживає і що небезпеки для дитини немає. Проте, з часу призначення відповідача опікуном [PERSON] , вона зверталась неодноразово до Служби з повідомленням про те, що позивач вибиває двері у квартиру, вона вимушена викликати поліцію. Отже, представник [PERSON] вказала, що позиція Служби полягає в тому, що проживання позивача у квартирі відповідача шкодитиме дитині, яка перебуває у такому віці, коли травмувати дитину дуже просто. З часу відібрання сина у позивача рішенням суду [PERSON] не звертався до Служби з питання повернення йому дитині. Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області як орган опіки та піклування відзив на позов не подала, надійшла заява про те, що указаний орган у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.124). Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 18.03.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 13.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 12.05.2020 до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору в інтересах малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, судом залучено Службу у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації та Тростянецьку районну державну адміністрацію Сумської області як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 11.06.2020 року витребувано додаткові письмові докази. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26.02.2019 року у справі № 588/1486/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири, яке набрало законної сили 29.03.2019 року установлено, що відповідачу у цій справі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6-7). У вказаній квартирі, крім відповідача, з 09.06.1992 року зареєстрований позивач [PERSON] , який є сином відповідача (а.с.107-111). На підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 року у справі № 588/628/18 за позовом [PERSON] , яке набрало законної сили 27.11.2018 року установлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.58-62). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26.02.2019 року у справі №588/1486/18 установлено, що [PERSON] порушував правила співжиття за адресою: [ADDRESS] , через зловживання алкогольними напоями, що у січні та липні 2018 року призводило до звернення [PERSON] до поліції із заявами з приводу насильства у сім`ї. Проте, оскільки під час розгляду справи №588/1486/18 не було подано доказів вжиття до [PERSON] , як передбачено статтею 116 ЖК України, заходів попередження чи громадського впливу, які не дали позитивних результатів, у задоволенні позову про виселення [PERSON] було відмовлено. Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 року у справі №588/628/18, яким відібрано у позивача сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав, мотивовано тим, що судом на підставі досліджених доказів установлено, що [PERSON] через зловживання алкогольними напоями неспроможний здійснювати свої батьківські обов`язки щодо належного виховання та утримання дитини. В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішеннями Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 року у справі №588/628/18, та від 26.02.2019 року у справі №588/1486/18 не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Відповідно до розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації №143-ОД від 13.05.2019 року [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] , [INFO] , якому розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» від 02.01.2019 року №2-ОД надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.29, 49). Указане розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації видано на підставі висновку органу опіки та піклування від 13.05.2019 про доцільність встановлення опіки над [PERSON] та відповідність опіки інтересам дитини, що мотивовано тим, що мати дитини відбуває покарання у виді позбавлення волі, а у батька дитина відібрана без позбавлення батьківських прав (а.с.49). У спірній квартирі онук відповідача, який знаходиться у неї під опікою, зареєстрований з 22.05.2019 року, тобто після установлення опіки над дитиною (а.с.95, 110, 111). Отже, станом на час розгляду справи за адресою: [ADDRESS] фактично проживають та зареєстровані [PERSON] та її малолітній онук [PERSON] , 2014 року народження. Як зазначив позивач він з середини 2019 року вимушено проживає за адресою: [ADDRESS] , яке йому не належить. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить дані за період з 01.01.2013 року нерухомого майна на праві власності позивач немає (а.с.46). Інших доказів про про наявність чи відсутність у позивача на праві власності житла, набутого до 01.01.2013 сторони до суду не подали і таких суд не установив. За згодою сторін останні були допитані судом як свідки. [PERSON] під час допиту як свідка пояснив, що з дитинства і до цього часу зареєстрований у квартирі належній матері. Тривалий час не проживав з матір`ю, жив у Санкт - Петербурзі . Коли мати його сина [PERSON] була засуджена до позбавлена волі, він вимушений був повернутись у м.Тростянець, став жити у матері у належній їй трикімнатній квартирі. Коли проживав у квартирі займав залу, син [PERSON] був у кімнаті бабусі, з нею спав. З матір`ю перебуває у конфліктних відносинах, вона з ним на цей час не розмовляє. Позивач заперечив, що під час проживання у квартирі забирав продукти дитини, стверджував, що навпаки їх придбавав, з дому продукти харчування не виносив. Влітку 2019 року прийшов до квартири виявив, що мати змінила замки і не зміг потрапити у квартиру. Мати зверталась до суду з приводу виселення його з квартири, але їй було відмовлено. [PERSON] викликав дільничного з метою потрапити до квартири, але останній вказав, що двері ламати не буде. На цей час проживає у житлі знайомих, у власності свого житла не має. [PERSON] визнав, що перебуває на обліку у лікаря-нарколога, що сталось у результаті того, що його працівники поліції доставляли в лікарню на огляд. Працівники поліції приїздили на виклик матері, яка на його думку викликала їх безпідставно, сама провокуючи скандал, щоб потім виклики використати проти нього. Позивач визнав, що бували випадки, що випивши після вживання пива брав дитину на відпочинок чи прогулянку, але ніякої шкоди сину не заподіював, постійно і систематично алкоголем не зловживав. Стверджував, що наразі взагалі не вживає спиртні напої. [PERSON] під час допиту у якості свідка пояснила, що її син [PERSON] тривалий час перебував у Росії, коли після засудження його дружини повернувся у м.Тростянець вона, пожалівши онука, якого могли забрати у Будинок дитини, пустила проживати у спірну квартиру. Нормальне життя було півроку, потім [PERSON] почав систематично вживати алкоголь, у зв`язку з чим почали виникати сварки. Останні роки буквально щоденно це відбувалось, він приходив додому п`яним, одразу лунала нецензурна лайка, це неможливо було витримати. Особисто відповідач це могла б витримати, але допустити, щоб дитина страждала вона не могла. В цей період вимушено нічого не зберігала з продуктів у холодильнику, у сусідів зберігала, оскільки все що залишала приготоване онуку зникало з холодильника. [PERSON] у відповідь на це вказував, що йому також треба їсти. Вночі коли спав у нетверезому стані у залі, часто міг заходити у кімнату, де спить [PERSON] і турбувати його питанням чи спить він чи ні. Іноді приходилось підпирати двері у кімнату, щоб позивач не зайшов. За весь час проживання і прописки у квартирі позивач не давав кошти на оплату комунальних платежів, не брав участі в ремонті. Смітив, не прибирав після себе. Був випадок, коли у стані сп`яніння намагався їхати з дитиною у с.Климентово, викликав таксі для цього, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена була викликати поліцію, щоб не допустити цього. Також одного разу застала, коли він проникав у підвал без її відома, брав консервацію. [PERSON] вказала, що для дитини облаштувала на цей час окрему кімнату у квартирі, зробила косметичний ремонт, поклеїла шпалери, дитячі меблі придбала, ліжко, чим онук дуже задоволений. Після призначення відповідача опікуном [PERSON] неодноразово приходив до квартири, стукав, онук злякався. Допитана як свідок головний спеціаліст Служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] суду показала, що у зв`язку із професійною діяльністю знає позивача з 2016 року, коли він був у полі зору Служби як особа, яка ухиляється від батьківських обов`язків. Він декілька разів прибував до Служби, поводив себе не адекватно, висловлював звинувачення та образи. Після відібрання у позивача сина рішенням суду без позбавлення батьківських прав і через три місяці після призначення [PERSON] опікуном онука, у неї проводилась перевірка умов проживання підопічного. Під час такої перевірки [PERSON] показувала [PERSON] пошкоджені її сином [PERSON] меблі у квартирі. Відповідач як опікун належно утримує виховує онука, створила всі умови для його проживання. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми прав За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Частиною четвертою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Позивач у цій справі як член сім`ї відповідача набув право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . При цьому указана адреса відповідно до вимог статті 29 ЦК України з травня 2019 року є місцем проживання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, що має статус дитини позбавленої батьківського піклування, оскільки указана адреса є місцем проживання його опікуна. Як установлено судом проживання позивача у спірній квартирі та користування нею не відповідало принципу добросовісності, призвело до порушення правил співжиття та прав відповідача як власника квартири на мирне володіння належним їй майном, а зловживання [PERSON] алкогольними напоями, під час проживання у спірній квартирі призвело до ухвалення судом рішення від 18.10.2018 року про відібрання його дитини. Позивач визнав, що перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Доказів на підтвердження проходження курсу лікування від алкогольної залежності, зняття з обліку [PERSON] до суду не надав. Пояснення позивача про те, що він вже тривалий час не вживає алкогольних напоїв та не вчиняє домашнього насильства спростовується наданими до суду відомостями з Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області, які підтверджують, що після припинення проживання у квартирі матері та після відібрання сина рішенням суду він 29.01.2019 та 29.08.2019 притягався до адміністративної відповідальності за статтею 177 КУпАП (Придбання самогону та інших міцних напоїв домашнього вироблення), 25.09.2019 року - за частиною 1 статті 178 КУпАП (Розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях), 05.10.2019 року - за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (Домашнє насильство) (а.с.92). Отже, з огляду на обставини встановлені рішеннями Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 року у справі №588/628/18 та від 26.02.2019 року у справі №588/1486/18 та досліджені під час розгляду цієї справи письмові докази, які узгоджуються з поясненнями відповідача [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що позивач має алкогольну залежність, притягався до відповідальності за домашнє насильство. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо наявності чи відсутності стану сп`яніння [PERSON] у травні 2020 року по вул.Благовіщенській у м.Тростянець суд не бере до уваги як неналежні докази стосовно цієї обставини, яка може підтверджуватись лише письмовими доказами. Подані стороною позивача подяка військового комісара за його участь у 2017 році у військових зборах та позитивна характеристики від голови ОСББ «Тростянчанка» Вотінцевої М.О. не є належними доказами, які спростовують установлені рішеннями суду, які набрали законної сили та іншими письмовими доказами у цій справі, обставини, які пов`язані із вживанням позивачем алкогольних напоїв, порушенням ним правил співжиття під час проживання у спірній квартирі. За період проживання не проживання позивача у спірній квартирі відповідно до висновку про стан виховання та утримання [PERSON] під опікою протягом 2019 року, складеного 20.01.2020, відповідач належним чином виконує обов`язки опікуна дитини, емоційний та фізичний стан дитини задовільний, він забезпечений всім необхідним, відвідує дитячий садок, заняття з акробатики, у 2019 році оздоровлений на узбережжі Чорного моря (а.с.94-100). На підставі проведеної 31.07.2020 року методистом з психологічної служби відділу освіти Тростянецької міської ради [PERSON] психологічної діагностики малолітнього [PERSON] за допомогою проективної методики «Моя сім`я» судом установлено, що аналіз малюнку хлопчика та його обговорення показали міцний емоційний зв`язок з бабусею [PERSON] , яку хлопчик називає мамою. Батько не є для [PERSON] емоційно значимою особою. За таких обставин, на переконання суду проживання позивача, схильного до зловживання спиртними напоями, у спірній квартирі, в якій фактично проживає під опікою відповідача малолітній [PERSON] , не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини і не буде забезпечувати його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звертаючись з таким позовом до суду, позивач фактично ставить питання про відновлення спільного проживання з сином, що нівелюватиме рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 року у справі №588/628/18, яке набрало законної сили і не скасовано, та порушуватиме положення постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Так, відповідно до пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, не можуть бути влаштовані в сім`ї осіб, які зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами. Отже, фактичне проживання позивача як особи, що перебуває на обліку у лікаря - нарколога, у спірній квартирі спільно з відповідачем та її підопічним, що наразі має статус дитини позбавленої батьківського піклування, може поставити питання про позбавлення [PERSON] статусу опікуна малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, через те, що це суперечитиме вимогам пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідач є власником спірної квартири і як власник має право використовувати помешкання для власного проживання і її підопічного онука. [PERSON] іншого житла, крім спірна квартира не має, а тому не може, будучи непрацездатною як особа, яка досягла пенсійного віку, забезпечити проживання з підопічним окремо від позивача, який схильний до зловживання спиртними напоями, в іншому житлі, щоб це відповідало вимогам пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Натомість позивач є працездатним, має доходи від підприємницької діяльності (а.с.103), під час судового розгляду вказував, що на місяць заробляє 17000 грн., що дає можливість забезпечити себе окремим житлом. Доказів того, що [PERSON] буде позбавлений права на проживання у житлі, де він фактично уже понад рік перебуває, останній до суду не подав. Посилання представника позивача на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26.02.2019 року у справі №588/1486/18, яким у задоволенні вимог [PERSON] про виселення [PERSON] із спірної квартири як на підставу для задоволення позову у цій справі, суд відхиляє, оскільки обставини, які пов`язані із призначенням відповідача опікуном малолітньої дитини та реєстрації малолітнього [PERSON] у спірній квартирі виникли після ухвалення судом указаного рішення. Під час надання пояснення в судовому засіданні позивач вказував, що не претендував би на проживання у квартирі матері, якби мав можливість бачити сина декілька разів на тиждень. Не маючи такої можливості, він звернувшись з позовом до суду з таким способом захисту фактично бажає досягти мети спілкування з дитиною. Проте, відповідно до пункту 27 постанови від 24 вересня 2008 року № 866 дитина втрачає статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у разі поновлення піклування обох або одного з батьків на підставі: 1) скасування рішення суду про позбавлення батьківських прав; 2) поновлення матері, батька дитини у батьківських правах; 3) скасування рішення суду про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав; 4) рішення суду про повернення батькам дитини, яка в судовому порядку була відібрана у них; 5) скасування рішення суду про визнання матері, батька дитини недієздатними; 6) рішення суду про визнання матері, батька дитини дієздатними; 7) скасування рішення суду про оголошення матері, батька дитини померлими; 8) скасування рішення суду про оголошення матері, батька дитини безвісно відсутніми; 9) усиновлення дитини, що підтверджується рішенням суду; 10) визнання батьківства, що підтверджується рішенням суду та свідоцтвом про народження; 11) встановлення факту батьківства, що підтверджується рішенням суду та свідоцтвом про народження дитини; 13) документів, що підтверджують особу дитини, відомостей про батьків та висновку органу опіки та піклування про можливість передачі батькам (або одному з них) дитини, у тому числі дитини, якій надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі підпунктів 11 і 12 пункту 24 цього Порядку; 14) довідки про повернення матері, батька з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, заяви матері, батька, поданої районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади, про повернення їм дитини та висновку цього органу про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові. З пояснень представника Служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] установлено, що позивач з часу відібрання у нього рішенням суду сина [PERSON] до служби не звертався з питання повернення йому дитини. Позивач з метою повернення дитини та отримання можливості проживання і спілкування з сином [PERSON] має право звернутись і до Служби у справах дітей стосовно надання висновку органу опіки та піклування про можливість передачі йому дитини, і до суду з позовом про повернення сина, який в судовому порядку був відібраний у нього. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, оскільки у цій справі за установлених судом обставин право малолітнього [PERSON] , позбавленого батьківського піклування на перебування у безпечному, спокійному та стійкому середовищі переважає над правом повнолітнього та працездатного позивача користуватись житлом за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що немає наразі підстав для задоволення позову [PERSON] за відсутності рішення суду про повернення позивачу сина і доказів втрати малолітнім [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволенню не підлягає, сума сплаченого [PERSON] судового збору не може бути йому компенсована. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed