Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» - правонаступник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд: стягнути солідарно на користь Банку за Договором кредиту №028/25-246 від 22.06.2007 р. заборгованість в розмірі 34672,11 доларів США. Судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог Позивач - Банк зазначає, що Позичальник не виконує свої зобов'язання за графіком погашення кредитної заборгованості, викладеним у договорі в зв'язку з чим станом на 14.03.2017 р. виникла заборгованість в розмірі 30784,00 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом у сумі 20300,53 доларів США, та заборгованості за процентами у сумі 14371,58 доларів США. Ухвалою суду від 02.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідачів - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги банку не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що кредитор пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання. В зв'язку з цим, порука припинилась, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до Поручителя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заяви про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Суд встановив, 22.06.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №028/25-246. Згідно з п. 1.1.-1.1.1,1.1.2 Договору кредиту Банк надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 30784,00 дол. США, зі сплатою 11,5% річних та наступним погашенням суми основної заборгованості: починаючи зх. 01.07.2007 року до 10 числа кожного місяця в сумі 367,00 доларів США; з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21.06.2014 року в сумі 323,00 доларів США. Отже, сторони Кредитного договору встановили строки виконання Позичальником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 22.06.2007 року позивач та фізична особа [PERSON] уклали договір поруки №028/16-170. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 22.06.2007 року позивач та фізична особа [PERSON] уклали договір поруки №028/16-172. Згідно з п.3.3.7. та п.3.3.9. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.2.4.,2.5. цього Договору, своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору. За умовами п.1.1.1. Договору кредиту сторони визначили, що погашення суми основної заборгованості здійснюється до 10 числа кожного місяця згідно графіку. Відповідно до п. 2.4.1. Кредитного договору сплата процентів здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то Позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно п. 2.4. цього Договору у попередній робочий день. Відповідно до п.4.1. Договору кредиту визначено, що у разі порушення строку перерахування кредитних коштів, передбаченого пунктом 3.1.1. цього договору, з вини Кредитора, Кредитор сплачує Позичальнику пеню в розмірі 0,005 процента від несвоєчасного перерахування суми кредитних коштів за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В наданій Позивачем Довідці № 10.1-87/4417 від 14.03.2017 зазначено, що 12.10.2011 був здійснений останній платіж з погашення основної заборгованості за кредитом Відповідачем-1 та 29.09.2012 був здійснений останній платіж зі сплати відсотків за користування кредитом. За визначенням п.6 Додаткової угоди від 02.04.2010 до Кредитного договору у разі порушення Позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж за 30 (тридцять) календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі (копія Додаткової угоди додається). Тобто, за визначенням п.6 Додаткової угоди від 02.04.2010 до Кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів, а саме 29 жовтня 2012 року. В зв'язку з цим змінився строк виконання основного зобов'язання (п.6 Додаткової угоди від 02.04.2010 до Кредитного договору), і Позивач мав право з 29 жовтня 2012 року й протягом трьох років від цієї дати звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 10 липня 2017 року, чим порушив строк позовної давності. Аналізуючи умови Кредитного - договору сторін і зміст зазначених правових норм, можна дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду України №6/20цс14 від 19.03.2014. Водночас, слід зауважити, що оскільки за умовами Кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися Позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - до 10 числа наступного за тим, в якому нараховані проценти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України (далі по тексту - ЦПК України). Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлена скорочена позовна давність в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог позивача. Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 Цього кодексу. Водночас, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду г|ісля скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші протии Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.11.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами, які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що, за умовами Кредитного договору, погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися Відповідачем-1 частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. В ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України по справі №6-1188цс16 від 29.06.2016. Отже, аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня, з яким вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду в липні 2017 року, тобто за межами строку, встановленого процесуальним законом, що є самостійною підставою для відмови у позові. За таких умов, Позивач подав позов з пропуском строків позовної давності. Доказів, які б підтверджували причини пропуску процесуальних строків для звернення до суду з позовом Позивач не надав. Крім того, відсутні вимоги про поновлення пропущених строків. Разом з тим, згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.3 та ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідне з ч.2 ст.555 Цивільного кодексу України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється. якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, Договір поруки діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк у шість місяців від 29.10.2012 р., який є днем настання виконання основного зобов'язання за Договором кредиту Відповідачем 1 закінчився 29.04.2013 р. Вимоги до Поручителів заявлені Банком з пропуском шестимісячного строку, визначеного положеннями ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України для їх пред'явлення в липні 2017 р. За таких обставин, Договір поруки є припиненим в силу приписів ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку , що позовні вимоги Баку задоволенню не підлягають. Зустрічний позов про припинення поруки підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved