Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2015 року частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права на отримання аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Зазначене рішення ухвалене при заочному розгляді справи. Відповідач звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона з поважних причин не мала можливості бути присутньою у судовому засіданні через необізнаність про час проведення засідань. Крім того, судом при вирішенні вимоги спору про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам не перевірено, чи є об'єктивними надані позивачем відомості про розмір його заборгованості по сплаті аліментів за 2014 рік, а також не враховано, що відповідач протягом 2014-2015 років брала активну участь в утриманні дітей в різних формах, купуючи дітям предмети одягу, продукти харчування, оплачуючи обов'язкові внески в шкільному закладі, набуваючи путівки для оздоровлення, купуючи техніку, сплачуючи послуги операторів мобільного зв'язку. Зазначені обставини, на думку відповідача, мають істотне значення для вирішення справи. В судове засіданні представник відповідача підтримала доводи заяви. Просить про її задоволення. Позивач, а також його представник проти задоволення заяви заперечують з посиланням на те, що представником відповідачки не доведено сукупність підстав для скасування заочного рішення суду, передбачених ст. 232 ЦПК України. Що стосується рішення, судом враховано всі обставини справи; обставини ж, на які посилається представник відповідача, не є належними до предмету спору, оскільки при вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період, протягом якого діти проживають з особою, з якої стягнуто аліменти, і перебувають на її утриманні, не має значення розмір цієї заборгованості. Судом здійснений належний виклик осіб, які беруть участь у справі, а неявки відповідачки, яка неодноразово повідомлялась про час та місце проведення судових засідань, є виразом її відношення до свого права брати участь в судових засіданнях. У зв'язку з викладеним просять про відмову у задоволенні заяви. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань. В силу ст. 228 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Виходячи з наведеного, лише сукупність зазначених обставин може зумовити скасування заочного рішення. За змістом ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Відповідно до ст. 76 ч. 8 у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, що відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Як випливає з матеріалів справи (а. с. 30, 40), кореспонденція, адресована відповідачці за зареєстрованим місцем її проживання, поверталася в суд з відміткою поштової установи про сплив строку зберігання і неявку кореспондента на пошту за отриманням судового виклику. У зв'язку з викладеним суд вважає, що за зазначених обставин відповідачка, яка не виявила бажання отримати повістку, не дотрималась обов'язку повідомити суд про зміну місця проживання, вважається повідомленою належним чином. Підсумовуючи наведені міркування, суд не може констатувати наявність однієї із складових, сукупність яких є підставою для скасування заочного рішення, а саме: поважності причини неявки відповідача в судові засідання та неповідомлення про них (причини) суду. Щодо другої складової - наявності фактичних даних, які не враховані судом, суд погоджується з доводами позивача і його представника про те, що при вирішенні питання про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за 2014 рік за обставини постійного проживання дітей з батьком-платником цих аліментів з 1 січня 2014 року, проти чого не заперечує і відповідач, розмір цієї заборгованості не є предметом доказування. Твердження ж про участь відповідачки в утриманні дітей протягом 2014-2015 років лише підтверджують виконання нею обов'язків з утримання дітей, що не проживають разом з нею, і не є належними до вирішеного судом спору. За загаданих обставин суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, оскільки [PERSON] не довела жодної з обставин, лише сукупність яких відповідно до закону є підставою для скасування заочного рішення. Ухвалюючи про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд у відповідності до ч. 4 ст. 231 ЦПК України вважає за необхідне роз'яснити відповідачу право на подання апеляційної скарги на заочне рішення у загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Outcome: dismissed