Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 29 жовтня 1994 року, який зареєстровано виконкомом Андріївської селищної ради Тельманівського району Донецької області, актовий запис № 33. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В 2018 ррці стосунки міх ними погіршились, а з січня 2021 року фактичні шлюбні відносини та веденея господарства остаточно припинили. Причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало зміна ориєнтирів на подальше спільне життя, зв`язку з чим позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем не має, оскільки між ними втрачений зв`язок. За вказаних обставин позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, а тому просить його розірвати. Спір відносно спільного майна подружжя на данний час відсутній. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 13 липня 2021 року. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі. Позиція учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, але її представник - адвокат Іванова Т.В. надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Просять винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 29 жовтня 1994 року, який зареєстровано виконкомом Андріївської селищної ради Тельманівського району Донецької області, актовий запис № 33. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved