Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що 10 жовтня 2014 року він уклав договір фінансового лізингу № 01/14-00123 з ТОВ Лізингова компанія Автофінанс, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор ДТЗ 504, зазначений у п. 1.1 договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу комісію за організацію 11 040 грн. та авансовий платіж 55 200 грн. Але виконання договору відповідачем не відбулось. У зв'язку із зазначеним, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, оскільки наявні наступні підстави його недійсності: діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії (відповідна ліцензія у ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс - відсутня) та введення сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс на проведення операцій з фінансового лізингу; договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року нотаріально не посвідчений). У зв'язку з зазначеним, Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року має ознаки недійсності, а тому підлягає визнанню його таким з поверненням комісії за організацію угоди та авансовий платіж у розмірі 66240 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ Лізингова Компанія Автофінанс у судове засідання не прибув. Надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнав, заперечував проти його задоволення. У письмових запереченнях вказав, що позов є безпідставним та не обґрунтованим. Трактор підлягає передачі позивачу тільки після повної сплати його вартості. Доводи про нечесну підприємницьку практику відповідача є необґрунтованими, оскільки не вказано конкретні такі дії. Факт підписання позивачем є свідченням ознайомлення, розуміння усіх визначень, умов та змісту договору. Нотаріальне посвідчення укладеного між Сторонами Договору в силу положень Закону України Про фінансовий лізинг та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. ТОВ Лізингова компанія Автофінанс займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу. Зокрема, відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року між [PERSON] та ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс укладено Договір фінансового лізингу № 01/14-00123. Згідно з п. 1.3 укладеного Договору фінансового лізингу (надалі - Договір), лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор ДТЗ 504, зазначений у п. 1.1 договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору). Пунктами 1.7, 1.8 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Позивач сплатив на користь ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс комісію за організацію угоди у розмірі 11 040 грн. та Авансовий платіж у розмірі 55 200 грн. Втім, з боку ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс виконання Договору фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року не відбулось. На неодноразові заяви позивача про розірвання договору фінансового лізингу та доставку йому трактору ТОВ Лізингова компанія Автофінанс повідомило, що договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року вважається розірваним 19.12.2014 року, що підтверджено листом ТОВ Лізингова компанія Автофінанс № 1447 від 13.02.2015 року. Підставами, на думку позивача, для визнання недійсним договору фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року, є наступне: діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії (відповідна ліцензія у ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс - відсутня) та введення сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс на проведення операцій з фінансового лізингу; договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року нотаріально не посвідчений); нечесна підприємницька практика (введення сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс на проведення операцій з фінансового лізингу). Стосовно підстави визнання договору недійсним з огляду на відсутність у ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс відповідної ліцензії та введення сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс на проведення операцій з фінансового лізингу, суд зазначає наступне. Надання послуг при придбанні товару за оспорюваним договором фінансового лізингу, який укладений на умовах програми АвтоФінанс та умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи протягом року, а також комісії за організацію та оформлення договору, комісії за передачу предмета лізингу, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. Відповідно до ст. 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року № 21. ТОВ Лізингова компанія АвтоФінанс виконало всі вимоги, які ставляться законодавством до організацій певного роду діяльності та отримало необхідну Довідку ФЛ № 1217 від 11.09.2012 року, видану Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України з якої встановлено, що ТОВ Лізингова компанія АвтоФінанс взято на облік як фінансову установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу. Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено необхідності отримання ліцензії на надання послуг з фінансового лізингу відповідними суб'єктами до яких належить і, зокрема, ТОВ Лізингова компанія АвтоФінанс. ТОВ Лізингова компанія АвтоФінанс внесено до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, а саме має право надавати послуги з фінансового лізингу. Таким чином, доводи позивача щодо відсутності у ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс відповідної ліцензії на проведення операцій фінансового лізингу хоча і знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, але відношення до предмету позову не мають. Посилання позивача на недійсність Договору фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року з огляду на відсутність у ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс відповідної ліцензії на проведення операцій фінансового лізингу не відповідає вимогам закону та не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, з огляду на що оскаржувана угода не може бути визнана недійсною з цих підстав. Під введенням сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс на проведення операцій з фінансового лізингу і як наслідок істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду прав споживача, позивачем малось на увазі наступне. Під час укладення правочину представник відповідача запевнив, що трактор буде йому доставлено у найкоротші строки. При детальному вивчені договору позивач усвідомив, що помилявся щодо правової природи укладення вказаного договору, та настання тих наслідків, які можуть діяти, в порівнянні з тими, які я очікував. Відповідач не надав позивачу повну, достовірну та доступну інформацію відносно предмету та умов договору. Представник відповідача повідомив, що не може надати визначений договором трактор, пропонував інший трактор меншої потужності за який необхідно сплатити більшу вартість. За положеннями ч.1 , п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли позивач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 216 ЦК України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 23.05.2012 р. у справі за позовом до ПАТ Філдес Україна про визнання договору недійсним, повернення коштів та стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Суд вважає, що Позивач в момент укладення спірного договору № 01/14-00123 від 10.10.2014 року був введений Відповідачем в оману відповідно настання тих наслідків на які очікував [PERSON]. В зв'язку із викладеним суд вважає, що діяльність ТОВ Лізингова компанія Автофінанс при укладанні нею з позивачем договору з надання послуг спрямованих на придбання трактору ДТЗ 504 слід визнати нечесною підприємницькою діяльністю. Виходячи із цього суд вважає необхідним договір № 01/14-00123 від 10.10.2014 року укладений між Позивачем і Відповідачем визнати недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків визнання його недійсності стягнувши із ТОВ Лізингова компанія Автофінанс на користь позивача 66240 грн. сплачених останнім в рахунок його виконання. Стосовно підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з огляду на те, що Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року нотаріально не посвідчений, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 10 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року укладений між позивачем та ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс, нотаріально не посвідчений, а за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб. Вказана обставина не заперечувалась і представником відповідача. Відповідно до ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України Про фінансовий лізинг. Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно з п. 2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договір фінансового лізингу. Таким чином, суд приходить до висновку, що умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення. Таким чином, суд приходить до висновку, що Договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Посилання представника відповідача на ту обставину, що не існує норми, яка б встановлювала обов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, незалежно від того, якого виду майно передається у лізинг та кому саме спростовується вищевикладеними доводами; посилання представника відповідача, що між сторонами було укладено договір фінансового непрямого лізингу, тобто лізингодавець зобов'язаний придбати в майбутньому обраний предмет лізингу, тільки після виконання встановлених договором умов лізингоодержувачем та передати його у користування, також не знаходить свого підтвердження, з огляду на те, що вказані його заперечення стосуються лише предмету договору (намір придбати в майбутньому обраний предмет лізингу), але доводи позивача стосуються саме нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, що не виключає намір відповідача придбати в майбутньому обраний предмет лізингу та не перешкоджає його нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір с нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином договір фінансового лізингу № 01/14-00123 від 10.10.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем ТОВ Лізингова Компанія АвтоФінанс є нікчемним з підстав визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року N 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року N 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 66240 грн. сплачених за спірним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише з підстав, визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як оскаржуваний Договір нотаріально не посвідчений; всі інші підстави, викладені у позові, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли та були спростовані представником відповідача. У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 662,40 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією № 30 від 30.04.2015. Враховуючи викладене,

Outcome: approved