Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2018 р., в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. 17.12.2018 р. до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивована тим, що під час винесення рішення судом не вирішено питання про судові витрати, які відповідач поніс, у зв'язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 49400,00 грн. Таким чином, представник просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про судові витрати, понесені [PERSON] у зв'язку із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом положень ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням положень ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі»додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 (270) ЦПК воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2018 р., в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що питання про судові витрати, які відповідач [PERSON] понесла, у зв'язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 49400,00 грн., - судом вирішено не було. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Так, 19.06.2018 р. до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить застосувати позовну давність до вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та відмовити останньому у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та покласти судові витрати на позивача. На підтвердження розміру вказаних витрат представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до матеріалів справи долучено попередній розрахунок суми судових витрат від 15.06.2018 р., копію договору про надання правничої допомоги, копії квитанцій до прибуткових касових ордерів та детальний опис робіт (наданих послуг) у справі №760/24480/17 від 09.10.2018 р. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої - п'ятої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, у пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 799 статтями 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із надання правової допомоги у конкретній справі (наприклад: складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів відповідача [PERSON] в суді здійснювалося адвокатом [PERSON], відповідно до Договору №22 про надання правничої допомоги від 25.05.2018 р. та на підставі ордеру про надання правової допомоги серії КВ № 429401 від 25.05.2018 р. Адвокатом [PERSON] надано попередній розрахунок суми витрат у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення від 15.06.2018 р., з якого вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом [PERSON] відповідачу [PERSON], включають, в т.ч.: винагорода за підготовку до розгляду справи в суді та збір доказів (консультації, формування правової позиції по справі, складання відзиву) - 7800,00 грн.; винагорода за представництво у суді (2 судових засідання, по 800,00 грн. за кожне судове засідання) - 1600,00 грн. Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера, а саме № 22 від 25.05.2018 р., № 22/2 від 29.05.2018 р., № 22/3 від 09.10.2018 р., вбачається, що відповідачем [PERSON] було сплачено витрат на правничу допомогу 7800,00 грн. та 1600,00 грн. відповідно. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Сума витрат за надання правничої допомоги визначена договором №22 від 25.05.2018 р., укладеного між Адвокатським обєднанням «ШЕНЛІ» та [PERSON], з урахуванням дій, пов'язаних із складенням процесуальних документів, участі у судових засіданнях. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником відповідача в межах розгляду цивільної справи №760/24480/17, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, а тому підлягає стягненню з позивача. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, в справі призначалося 2 (два) судовий засідання, а саме 29.05.2018 р. 10:30 год. та 09.10.2018 р. 14:30 год. Судове засідання, призначена на 29.05.2018 р. 10:30 год., було відкладене за клопотанням представника відповідача [PERSON] З урахуванням цього, суд приходить до висновку про стягнення з позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] витрат, понесених на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи та часу, достатнього, з урахуванням цього, для вчинення цих дій, а саме: 7800,00 грн. - витрати за підготовку до розгляду справи в суді та збір доказів (консультації, формування правової позиції по справі, складання відзиву), та 800,00 грн. - витрати за представництво в суді (1 судове засідання)., а всього 8600,00 грн. Крім цього, до попереднього розрахунку суми судових витрат від 15.06.2018 р. адвокатом [PERSON] включено гонорар за позитивний результат, що підлягає сплаті протягом трьох днів після набрання чинності рішенням суду про задоволення позову (п. 5.4 Договору№22 про надання правової допомоги від 25.05.2018 р.), що складає 40000,00 грн., які заявник просить стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] Разом з тим, суд, дослідивши матеріали справи та вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення в цій частині, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви в частині стягнення з позивача на користь відповідача гонорару за позитивний результат (як витрат на професійну правничу допомогу), з огляду на наступне. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону України «Про адвокатуру» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Пунктом 5.4 Договору №22 про надання правничої допомоги від 25.05.2018 р. визначено, що Клієнт зобов'язується сплатити Адвокатському об'єднанню гонорар за позитивний результат (відмова у задоволенні позову, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі) у розмірі 5% (п'ять відсотків) від ціни позову, протягом трьох днів після набрання чинності відповідного судового рішення. Відповідно до Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги №22 від 25.05.2018 р., укладеної 14.06.2018 р. між Адвокатським об'єднанням «ШЕНЛІ» та [PERSON], сторони вирішили внести зміни до п. 5.4 Договору, виклавши його у наступній редакції: «Клієнт зобов'язується сплатити Адвокатському об'єднанню гонорар за позитивний результат (відмова у задоволенні позову, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі) у сумі 40000,00 (сорок тисяч) грн.., протягом трьох днів після набрання чинності відповідним судовим рішенням. Аналіз положень Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги №22 від 25.05.2018 р. про «умовний» гонорар дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду цивільної справи. Рішення суду у цивільній справі є результатом вирішення спору, що виник між учасниками договірних правовідносин, актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права. Зі змісту положень частини другої статті 6, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 124 Конституції Українивбачається, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, судочинство визначається виключно законами України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Зазначені норми виключають, як таку, можливість належності діяльності органів судової влади до сфери приватноправового регулювання, а відтак - і до предмета цивільно-правових договорів. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв'язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. Таке обмеження жодним чином не звужує зміст та обсяг права сторін договору у цій справі самостійно визначати прийнятні для них умови оплати послуг за договором, загальну вартість послуг тощо. Судове рішення не належить до об'єктів цивільних прав (частина перша статті 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 цього Кодексу). Такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] грошових коштів Адвокатському об'єднанню «ШЕНЛІ» (адвокату) за позитивний результат не платила. Тобто, крім наданих послуг на професійну правничу допомогу, жодних інших фінансових «витрат» перед адвокатом відповідач не понесла, первинних розрахункових документів не надала. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що до суми гонорару адвоката не може входити сума коштів за позитивний результат, а тому в цій частині заява про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Суд дослідивши матеріали справи та вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про доцільність ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] витрат пов'язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 8600,00 грн. Таким чином, заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial