Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2013 року вищезазначений позов [PERSON] задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь його повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 11 вересня 2013 року і до досягнення дитиною 23 років, тобто до [INFO] року включно. Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити, яким позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу). Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Позивачка та третя особа у судове засіданні не з'явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, згідно заяв, просили справу розглянути за їх відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно п.п.1,2,3 ч. 1. ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] (а.с.6), який з 2013 року навчається в Донецькому національному медичному університеті ім..Горького на денному відділенні за рахунок державного бюджету з терміном навчання 6 років (а.с.7-8) та мешкає з матір'ю, яка отримує середню заробітну плату в розмірі 189,9 грн. на місяць (а.с.13,14,68). Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], з ними також проживає неповнолітня дочка дружини від першого шлюбу [PERSON] (а.с.22-26,42-43,57-58). Відповідач працює на ДП Донецька залізниця, де за шість місяців з березня 2013 року по серпень 2013 року отримав заробітну плату в загальній сумі 21222, 24 грн ( а.с. 67) Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в розмірі ? частки його заробітку (доходу) на місяць. З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу), суд правильно послався на положення ст.182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів належить брати до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд урахував матеріальне становище повнолітньої дитини [PERSON], який у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, наявність у платника аліментів іншої сім'ї, неповнолітньої дитини. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд не повністю урахував матеріальне становище платника аліментів. Як убачається з матеріалів справи, відповідач працює на ДП Донецька залізниця і його середньомісячна заробітна плата складає 3555,45 грн. ( а.с. 67), інших видів доходу він не має, а тому стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) є необґрунтованим з точки зору його матеріальних можливостей, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в цій частині, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів до 1/6 частки його заробітку (доходу) . Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: partial