Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 18.11.2014 року відмовлено за пропуском строку в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, третя особа керівник КП КВУВКГ [PERSON]А про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за порушення умов трудового договору, моральної шкоди. При цьому не ухвалено рішення стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів №122-к про оголошення догани та 124-к про звільнення від 20.06.2014 року, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Сторони, повідомлені належним чином, у судове засідання не зявилися, що не позбавляє суд можливості ухвалити додаткове рішення за їх відсутності. Відповідно до приписів п1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не ухвалено рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Перевіркою письмових матеріалів справи встановлено, що позивачка 08.09.2014 року звернулася до суду з позовом про оскарження наказу про її звільнення від 20.06.2014 року (ас2-7). В ході розгляду справи 02.10.2014 року позивачка збільшила свої вимоги та просила, окрім того, визнати незаконними та скасувати накази №122-к про оголошення догани та 124-к про звільнення від 20.06.2014 року(а.с58). Судом встановлено, що обізнаний позивач звернувся до суду з позовом лише 08 вересня 2014 року (лс2), після спливу більше ніж 2 місяці з дня звільнення, а про скасування наказів, - більше ніж три місяці з дня ознайомлення з ними, таким чином пропустивши строки, встановлені КзПП України, для вирішення трудового спору. Зазначені позивачем причини пропуску строку (перебування на лікуванні) не заслуговують на увагу з огляду на встановлений судом кінцевий термін цього перебування, саме до 06.08.2014 року (ас25-26), після спливу якого позивачка ще місяць не зверталася до суду без поважних причин. А тому поновити строк звернення до суду за захистом права суд підстав не находить. Відповідно до розяснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами Про практику розгляду розгляду судами трудових спорів судом перевірено законність звільнення позивача. При цьому судом встановлено, що сторони у період з 01.10.2012 року по 20.06.2014 року перебували у трудових відносинах, були відповідно діловодом Кремінського водоканалу та роботодавцем, що підтверджено відповідними записами у трудовій книжкі позивача (лс 11-12). Також встановлено, що позивачка була за наказом №124-к від 20.06.2014 року звільнена із займаної посади за п3ст 40 КЗпП України, в звзку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Позивач з наказом про звільнення ознайомлений під росписку в день звільнення (лс15), трудову книжку отримала в день звільнення. Згоду на її звільненя надано профспілковою організацією підприємства під час судового провадження (лс74). Звільнення позивачки відбулося за наступних обставин. 03.06.2014 року, згідно отриманої вказівки керівництва, вона ознайомлювала працівників із наказом по підприємству №62 від 03.06.2014 року Про нерозголошення. В листі ознайомлення деякі працівники, в тому числі й вона, відмовилися поставити свій підпис, про що вона склала службову записку на ім.я керівника підприємства, який, в свою чергу, зажадав письмових пояснень, підготування наказу про відібрання яких доручив юрисконсульту підприємства [PERSON]О (лс10). 06.06.2014 року, відчувши гострий зубний біль, вона відпросилася у керівника ВУВКГ піти до стоматолога о 10 годині (лс20). Приблизно о 09.30 цього ж дня, інспектор відділу кадрів підприємства склала службову записку на ім.я керівника з повідомленням, що діловод [PERSON]С відмовилася його виконувати, поставити свій підпис про ознайомлення, порвала наказ по підприємству №2 від 06.06.2014 року Про дачу пояснень та викинула його в урну (лс9,13). Після інциденту, з 10 червня до 19 червня 2014 року вона перебувала на лікарняному (лс22). 20.06.2014 року, після виходу на роботу, її під розписку ознайомлено з наказом №123-к від 20.06.2014 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, яке полягало у знищенні вищезгаданого наказу. В той же день її ознайомлено під розписку з наказом №122-к від 20.06.2014 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, яке виразилося в невиконанні наказу по підприємству №2 від 06.06.2014 року Про дачу пояснень (лс14,16). Системний аналіз норм глави 10 КЗпП України Трудова дисципліна ст. 233 КЗпП України що строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів та встановлених судом обставин справи свідчить, що роботодавцем не додержано норм цього законодавства, щодо встановлення в діях робітника (емоційне розірвання паперу формату А-4 з наказом) систематичного невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як підставу для оголошення доган за одне те й саме порушення і в один і той же самий день та подальшого звільнення в той самий день, позбавивши його (робітника) права на виправлення після першого застосування заходів дисциплінарного стягнення. На переконання суду, роботодавцем порушено також вимогу ч 3 ст 184 КЗпП України щодо недопущення звільнення з ініціативи власника працівників, - одиноких матерів при наявності дитини-інваліда, оскільки із вивчених матеріалів справи встановлено, що позивачка одна утримує та виховує дитину-інваліда (лс 8,23-24,76-77). Таким чином, хоча судом і встановлено порушення норм КЗпП, які передбачають підстави та порядок звільнення працівника, але враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу більше ніж 2 місяців з дня звільнення, а про скасування наказів, - більше ніж три місяці з дня ознайомлення з ними, таким чином пропустивши строки, встановлені КзПП України, для вирішення трудового спору і причини його пропущення судом визнані неповажними, поновити строк звернення до суду суд підстав не находить, а тому слід відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку.

Outcome: dismissed