Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON] , який діє в інтересах та від імені [PERSON] та визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява, про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що: - [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 08.02.1992 року; - громадянин Республіки Білорусь [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в нотаріальних органах, сільських рад в інших державних органах з метою купівлі або продажу належного йому нерухомого майна, довіреність видана строком на 3 року, що вбачається із довіреності від 04.09.2018 року; - [PERSON] отримав від [PERSON] 20000 грн. в рахунок оплати за договором купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а саме, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язувався укласти нотаріально посвідчений договір купівлі продажу вказаного нерухомого майна, але не пізніше 4 листопада 2020 року, що вбачається з розписки від 04.11.2019 року; - [PERSON] діючи за довіреністю від 04.09.2018 року від імені [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] за 20000 грн., що вбачається з договору купівлі-продажу від 04.11.2019 року. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально. Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оцінка суду. За наслідком судового розгляду судом встановлено, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу: продавець передав майно, зазначене в договорі, а покупець сплатив вартість майна в момент його придбання. Проте спірний договір залишився не посвідчений нотаріально, а позивач втратив можливості посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна у зв`язку з перебуванням відповідача за кордоном. При цьому, судом враховуються карантині обмеження в Республіці Білорусь щодо виїзду її громадян за межі РБ, в т.ч. обов`язок самоізоляції. Встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON] , який діє в інтересах та від імені [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved