Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року ухвалено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ј від заробітку (доходу), але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] в грудні 2018 року заявив позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, за яким просив визначити аліменти в сумі 1000 грн. на місяць. Позов мотивовано тим, що позивач на час звернення до суду не має постійної роботи, на його утриманні перебуває матір похилого віку, на ньому лежать витрати з утримання житла, що в сукупності не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 26.12.2018 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача [PERSON] надіслав відзив на позов, за яким просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, пославшись на те, що всім обставинам, на які послався позивач в обґрунтування позову, судом вже надавалась належна оцінка при визначенні розміру аліментів. Представник позивача [PERSON] у відповіді на відзив фактично послалась на ті ж обставини, що наведені в позовній заяві. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав. Так, ст. 181 СК України, разом з іншим, встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких вимог закону, є очевидним, що позивачем фактично заявлено і вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Проте, поза увагою позивача залишилось те, що такі вимоги відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України може порушити перед судом лише одержувач аліментів. Тому, в даному випадку мова може йти лише про зміну розміру аліментів, а саме про зменшення аліментів в частці від заробітку, за наявності обставин зазначених в ст. 192 СК України, на які і посилається позивач, як на підставу заявлених вимог. Позивач фактично вказує, що зі звільненням з роботи, він перебуває в скрутному матеріальному становищі. Разом з тим, він заявляє, що може сплачувати аліменти в сумі 1000 грн. на місяць. Проте, доказів, що дали б можливість суду оцінити на скільки зменшився розмір доходів позивача суду не надано. Сам по собі факт звільнення позивача з роботи, не може вказувати на те, що його матеріальне становище змінилось на стільки, що це дало б суду підстави для зміни розміру аліментів. Інші обставини, що покладені в обґрунтування позову, враховані судом при визначені розміру аліментів. Тому, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову доказами, що є підставою для відмови в задоволенні вимог позову. За такого рішення, витрати у справі розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed