Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 20.01.2021 у позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок пошкодженням посіву зернової культури відмовлено. В судовому засіданні 20.01.2021р. представником відповідача подано заяву про судові витрати, розмір яких буде підтверджений доказами протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 28.01.2021 на адресу суду від представника відповідача Кирилюк Т.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 16 000,00 грн., витрати на пальне в сумі 1600,01 грн., а всього - 17 600,01 грн. Розгляд даної заяви було призначено на 08.02.2021 року. В судове засідання відповідач не з`явився, але від його представника Кирилюк Т.А. на адресу суду надійшла заява в якій вона просить справу слухати у їх відсутності, вимоги заяви підтримують. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання відповідача за погодних умов. Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи з наступних підстав. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 270 ЦПК України уразі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Подана представником позивача заява про відкладення розгляду справи не підтверджена жодними доказами. Крім того, суд звертає увагу, що явка позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому представник позивача не позбавлений був можливості прибути в судове засідання. Будь-яких доказів на підтвердження неможливості прибути в судове засідання представника позивача [PERSON] до матеріалів справи не додано. Додатково суд звертає увагу, що позивач та його представник не позбавлені були можливості надіслати на адресу суду свої письмові пояснення з приводу заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 3 ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами іможе включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду надані наступні документи: - договір про надання юридичної допомоги №70/20 від 21.09.2020, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Кирилюк і Партнери»; - свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №339 та ордер на надання правничої допомоги від 28.09.2020; - додаткова угода до договору №70/20 від 22.09.2020, відповідно до п.4.1.1. якої вартість послуг, що надаються адвокатським об`єднанням по цивільній справі №724/1000/20 сторони погодили у фіксованому розмірі, а саме - 16000,00 грн. за представництво відповідача по справі №724/1000/20 в суді першої інстанції; - замовлення №1 відповідно до п. 2.1. Договору про надання правової допомоги 70/20 від 21.09.2020; - звіт по договору №70/20 від 21.09.2020 про надання правової допомоги, відповідно до якого на надані послуги адвокатом витрачено 26 год. 30 хв. на загальну суму 16000,00 грн., який містить в собі деталізацію виконаних робіт; - квитанції про оплату правової допомоги № ПН53 від 23.09.2020 на суму 5000,00 грн., №ПН1140 від 30.11.2020 на суму 4000,00 грн., від 23.12.2020 на суму 4700,00 грн., №ПН2399725 від 25.01.2021 на суму 2300,00 грн. Вцілому, з вказаних документів вбачається, що відповідач поніс витрати в суді першої інстанції на послуги адвоката в розмірі 16000,00 грн., які включали в себе підготовчий процес для розгляду справи в суді першої інстанції, відбирання письмових пояснень у свідків, підготовка заяв та клопотань, участь в судових засіданнях та час в дорозі до суду, підготовка заяви про відшкодування судових витрат. При цьому, позивач не скористався можливістю згідно ст. 137 ЦПК України довестинеспівмірність заявлених вимог та не подав до суду жодних заяв та доказів на спростування заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача щодо необхідності стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Щодо витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання, а саме вартість пального, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 139 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 826/13271/16. Представник відповідача - адвокат Кирилюк Т.А. на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання надала суду копії квитанцій на придбання пального, а саме: від 23.10.2020 на суму 500,11 грн., від 09.11.2020 на суму 499,79 грн., від 20.01.2021 на суму 600,11 грн. Так, представник відповідача посилається на те, що відповідач здійснював доставку адвоката з м. Чернівці до суду в м. Хотин і назад, а це вимагало щоразу двічі долати відстань від с. Перебиківці, де проживає відповідач, до м. Чернівці, щоб забрати адвоката, що загалом становило 252 км кожного разу, коли відбувався суд. Разом з цим, представником відповідача не подано суду відомостей щодо необхідності здійснення таких витрат, а також не додано розрахунку відстані, яку необхідно було долати адвокату для прибуття на засідання, не зазначено розрахунок витрат щодо кількості пального на вказану відстань, а лише додано копію квитанцій щодо вартості придбаного пального та його кількості. Враховуючи вищенаведене в задоволенні заяви в частині стягнення з позивача витрат на пальне в сумі 1600,01 грн. слід відмовити. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України). За таких обставин, заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з позивача розмір судових витрат в сумі 17600,01 грн. підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката в сумі 16 000,00 грн. В решті частині слід відмовити.

Outcome: approved