Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~даним позовом\~і просить\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~середній заробіток\~за весь\~час затримки\~виплати розрахункових\~коштів з\~дня звільнення\~з роботи по день фактичного розрахунку, з 29 червня 2018 року по 29 грудня 2020 року в сумі 163935 грн 42 коп. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 1639 грн 35 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.05.2018 по 29.06.2018 працювала на посаді завідуючої господарством та заступником генерального директора\~Підприємства об`єднання громадян Навчально-спортивна база Переяславль Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України (ПОГ НСБ Переяславль). Була звільнена із посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку із закінченням строкового трудового договору (контракту). В день звільнення бухгалтерія нарахувала їй заборгованість по заробітній платі в сумі 8208 грн 49 коп. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з нею не провів. У 2020 році вона звернулася до Переяслав-Хмельницького\~міськрайонного суду\~Київської області із заявою про стягнення нарахованої та невиплаченої суми заробітної плати. Згідно копії судового наказу від 11.02.2020 стягнуто на її користь нараховану та невиплачену суму заробітної плати в розмірі 8208 грн 49 коп. (справа № 373/203/20). Оскільки в добровільному порядку рішення суду відповідач не виконав, то позивач звернулася до відділу державної виконавчої служби, якою 28.08.2020 відкрито виконавче провадження. 31.12.2020 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі стягненням боргу 30.12.2020. Вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення по день фактичного розрахунку, з 29 червня 2018 року по 29 грудня 2020 року в сумі 163935 грн 42 коп. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з тим, що [PERSON] з 20.06.2018 по 29.06.2018 виконувала обов`язки генерального директора ПОГ НСБ Переяславль. У відповідності до тлумачення КзПП України здійснювала функції та обов`язки уповноваженого органу власника, з її вини допущено невиплату заробітної плати у розмірі 8208 грн 49 коп., грошові кошти на яку були наявні на рахунку ПОГ НСБ Переяславль. Підставою для відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є порушення строку розрахунку при звільненні та наявність вини власника. Оскільки [PERSON] з 20.06.2018 до часу звільнення здійснювала обов`язки уповноваженого органу власника (функції адміністрації підприємства) та згідно виписки по банківському рахунку відповідача у розпорядженні підприємства були наявні грошові кошти, достатні для виплати заробітної плати позивачу за травень та червень 2018 року, то вважає, що відсутня вина відповідача у невиплаті заробітної плати, оскільки функції уповноваженого органу в той час покладались саме на позивача, яка мала змогу виплатити собі заробітну плату. Просила врахувати правову позицію Верховного Суду України від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15, (провадження № 14-623цс18), згідно якої суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 17.02.2021. 16.02.2021 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 17.02.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] до 02.03.2021. 02.03.2021 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 15.03.2021. 03.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому вона просить відмовити у задоволенні позову. 15.03.2021 за клопотанням представника позивача [PERSON] розгляд справи відкладено до 01.04.2021. 01.04.2021 представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача [PERSON] позов не визнала з підстав зазначених у відзиві на позов, оголошено перерву за клопотанням представника відповідача [PERSON] до 06.04.2021. 06.04.2021 за клопотанням представника позивача [PERSON] оголошено перерву для виклику в якості свідка головного бухгалтера ПОГ НСБ Переяславль [PERSON] , 12.04.2021 допитано свідка [PERSON] , завершено розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі доказів Відповідно до копії наказу ПОГ НСБ Переяславль № 15 від 03.05.2018 [PERSON] була прийнята на роботу, на посаду завідуючої господарством з 03.05.2018 (а.с. 7). Із 03.05.2018 позивач працювала за строковим трудовим договором (контрактом) на посаді завідуючої господарством ПОГ НСБ Переяславль з 03 травня 2008 року до 30 червня 2018 року. Згідно даного договору останнім робочим днем зазначено 29 червня 2018 року (а.с. 8-11). 26.05.2018 відповідно до додаткової угоди до строкового трудового договору (контракту) від 03.05.2018 та копії наказу ПОГ НСБ Переяславль № 19 від 26.05.2018 позивач переведена на посаду заступника генерального директора (а.с. 12, 13). Відповідно до копії наказу № 21 від 20.06.2018 на [PERSON] як заступника генерального директора тимчасово покладено обов`язки генерального директора на період хвороби останнього (а.с. 14). 20.06.2018 позивач подала заяву про небажання продовжити строковий трудовий договір (контракт) на новий термін та повідомила, що останнім робочим днем її роботи буде 29.06.2018 (а.с. 16). Відповідно до копії наказу ПОГ НСБ Переяславль № 27 від 29.06.2018 [PERSON] була звільнена із посади заступника генерального директора на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Крім того, в даному наказі було зазначено провести повний розрахунок із [PERSON] та видати їй трудову книжку. Наказ виданий та підписаний т.в.о. генерального директора Бишовець І.О. (а.с. 17). Згідно довідки ПОГ НСБ Переяславль № 050 від 25.06.2018 загальна сума заборгованості по заробітній платі, які належні до виплати [PERSON] , становить 8208 грн 49 коп., з яких 4270 грн 28 коп. за травень 2018 року та 3938 грн 21 коп. за червень 2018 року. Довідка підписана в.о. генерального директора Бишовець І.О. та головним бухгалтером [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до довідки № 061 від 29.06.2018 станом на 29.06.2018, на день звільнення [PERSON] , належна їй заробітна плата на загальну суму 8208 грн 49 коп., не виплачена (а.с. 19). 25.06.2018, 29.06.2018, 20.03.2019, 20.05.2019, 23.08.2019, 22.10.2020 та 01.12.2020 позивач зверталася із заявами до генерального директора ПОГ НСБ Переяславль про виплату належних їй при звільненні розрахункових сум в строки, передбачені ст.116 КЗпП України (а.с. 27, 28, 29, 31, 33, 36, 39). 11.02.2020 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з ПОГ НСБ Переяславль на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату, в розмірі 8208 грн 49 коп. (а.с. 42). 28.08.2020 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 44). Із постанови старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 31.12.2020 вбачається, що згідно платіжного доручення № 7144 від 30.12.2020 борг стягнуто в повному обсязі (а.с. 88). Відповідно до розрахунків здійснених позивачем [PERSON] сума відшкодувань за час затримки виплати їй грошових сум, з часу звільнення по день подачі позовної заяви, з 29 червня 2018 року по 29 грудня 2020 року становить 163935 грн 42 коп (а.с. 47-48). Згідно з виписки по банківському рахунку ПАТ Райффайзен Банк Аваль відкритого на ім`я рахунку ПОГ НСБ Переяславль вбачається, що починаючи з 28.12.2017 по дату звільнення позивача, у розпорядженні підприємства були наявні грошові кошти, достатні для виплати заробітної плати позивача за травень та червень 2018 року (а.с. 86-87). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.12.2020 у виконавчому провадженні № 62899956 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 373/203/20 (2-н/373/24/20) закінчено у зв`язку зі стягненням боргу згідно платіжного доручення № 7144 від 30.12.2020. Із копії ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.08.2018 слідує, що позивач [PERSON] зверталася з позовом до суду про стягнення належних коштів при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки (справа № 373/1558/18). 04.07.2019 ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області позов залишено без розгляду у зв`язку з подачею позивачем заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 94). Свідок [PERSON] пояснила, що протягом 2018 року й до 29.06.2018 працювала на посаді головного бухгалтера ПОГ НСБ Переяславль. Під час її роботи звільнялась [PERSON] , яка працювала на різних посадах у ПОГ НСБ Переяславль, а з 20.06.2018 виконувала обов`язки генерального директора. Сума невиплаченої заробітної плати при злвіьненні [PERSON] разом з податками складала 10\~196 грн 87 коп., а з вирахуванням таких - 8208 грн 49 коп. Вона особисто не могла виплачувати заробітну плату [PERSON] , оскільки доступ до рахунку ПОГ НСБ Переяславль з можливістю здійснювати зняття коштів мав тільки керівник ПОГ НСБ Переяславль [PERSON] . Розрахунок з працівниками здійснювався готівкою. На її думку [PERSON] як виконуючий обов`язки керівника ПОГ НСБ Переяславль не могла оформити належні документи для доступу до рахунку ПОГ НСБ Переяславль у зв`язку з недостатністю часу. Приблизно до 29.06.2018 вона отримала усну вказівку від начальника фінансового відділу Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос Агропромислового комплексу України [PERSON] в цілому не розпоряджатись грошовими коштами з рахунку ПОГ НСБ Переяславль, яку вона виконала. Не пам`ятає чи вона особисто видавала трудову книжку 29.06.2018 [PERSON] на виконання пункту 2 наказу № 27 від 29.06.2018 Про звільнення з роботи заступника генерального директора [PERSON] , чи видача трудової книжки здійснювалось безпосередньо самою [PERSON] . В цілому показання свідка [PERSON] беруться до уваги та відповідають фактичним обставинам даної справи, оцінюються критично в частині виконання вказівки нерозпорядження грошовими коштами для проведення виплат, в тому числі й заробітної плати працівникам ПОГ НСБ Переяславль, що була наданою по відношенню до головного бухгалтера [PERSON] третьою особою, яка не працює в ПОГ НСБ Переяславль. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Норми права, застосовані судом, мотиви їх застосування Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються положеннями Кодексу законів про працю України (КзПП України), ЗУ Про оплату праці, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (Порядок № 100). Суд дійшов висновку про необхідність застосування наведених нижче норм КзПП України, ЗУ Про оплату праці, Порядку № 100. Суд в переважній більшості застосував норми права, на які посилалися сторони, а відтак недоцільно вказувати норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КзПП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці\~працівників здійснюється\~в першочерговому\~порядку.\~Всі інші\~платежі здійснюються\~власником або\~уповноваженим ним\~органом після\~виконання зобов`язань\~щодо оплати\~праці. Відповідно до статті 21 ЗУ Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно статті 27 Закону України Про оплату праці та абзацу 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно пункту 5 Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 цього Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до\~положень частини\~4\~ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спір в частині розміру належних звільненому позивачеві сум вирішено на користь позивача. 11.02.2020 згідно копії судового наказу стягнуто на користь позивача нараховану та невиплачену суму заробітної плати в розмірі 8208 грн 49 коп. (справа № 373/203/20). Право [PERSON] на заробітну плату є порушеним, не підлягає доказуванню, слід з`ясувати ступінь вини ПОГ НСБ Переяславль, обставини та характер такого порушення. Суд приймає розрахунок середньоденної заробітної плати, зроблений позивачем відповідно до вимог законодавства України, відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 261 грн 46 коп. Із розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зробленого позивачем, вбачається, що при визначенні даної суми вона виходила із кількості робочих днів. Розрахунок середнього заробітку проведено позивачем на підставі довідки ПОГ НСБ Переяславль № 058 від 29.06.2018 та згідно Постанови № 100 з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, який становить 627 робочих днів (з 29.06.2018 по 29.12.2020) та середньоденної заробітної плати позивача, що складає 261 грн 46 коп. Розрахунок такий - 261 грн 46 коп. (середньоденна заробітна плата) х 627 (робочих днів затримки) = 163 935 грн 42 коп. З врахуванням\~положень частини\~4\~ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, слід зменшити, застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 (справа № 761/9584/15-ц), у зв`язку з таким. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України (постанова Пленуму ВСУ від 24.12.1999). До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Верховний Суд у зазначеній вище постанові вказав, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 вказала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідний рік можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Відсутні норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Оцінка суду аргументів сторін з посиланням на докази, висновок суду Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 03.05.2018 по 29.06.2018, була звільнена з посади наказом № 27 від 29.06.2018, в зв`язку із закінченням строкового трудового договору (контракту). Наказ виданий та підписаний т.в.о. генерального директора [PERSON] , в день звільнення бухгалтерія нарахувала позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 8208 грн 49 коп. Основні аргументи як позивача щодо наявності повної вини ПОГ НСБ Переяславль, так і представника відповідача щодо наявності вини [PERSON] як керівника ПОГ НСБ Переяславль, що виконувала функції та обов`язки уповноваженого органу власника, у невиплаті заробітної плати [PERSON] , є взаємовиключними, та критично оцінюються судом у зв`язку з тим, що: - позивач з 20.06.2018 до часу звільнення здійснювала обов`язки уповноваженого органу власника (функції адміністрації підприємства); - наказ про звільнення та довідку про нарахування заборгованості по заробітної платі видано та підписано позивачем; - згідно виписки по банківському рахунку відповідача у розпорядженні підприємства були наявні грошові кошти, достатні для виплати заробітної плати позивачу за травень та червень 2018 року; - позивач зверталася з позовом до суду про стягнення належних коштів при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки, який 04.07.2019 ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області залишено без розгляду на підставі заяви про залишення позову без розгляду; - фактичну виплату заробітної плати при звільненні [PERSON] здійснено 30.12.2020, що вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.12.2020 у виконавчому провадженні № 62899956 затримка у розрахунку з вини ПОГ НСБ Переяславль. Суд сприймає аргументи кожного з представників, проте враховує їх частково, оскільки як зі сторони [PERSON] як виконуючої обов`язки керівника ПОГ НСБ Переяславль на момент її звільнення допущено бездіяльність у виплаті належної їй заробітної плати, так і зі сторони ПОГ НСБ Переяславль, яке в період з вересня 2018 року до кінця 2020 року повинно було розрахуватись з [PERSON] як зі звільненим працівником, та перед якою існувала заборгованість, яка була стягнута у примусовому порядку 30.12.2020. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що при визначенні сум стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні працівника необхідно врахувати: - розмір заборгованості роботодавця щодо виплати при звільненні працівника належних сум, передбачених трудовим законодавством на день звільнення; - істотність (співмірність) цієї суми стягнення порівняно із середнім заробітком, який мав працівник перед звільненням; - істотність (співмірність) цієї суми стягнення у заявлених вимогах, а також порівняно з розміром середнього заробітку, обчисленого за кожен день затримки; - інші конкретні обставини справи, у тому числі добросовісність дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах. Заробітна плата за травень 2018 року [PERSON] як працівника на некерівній посаді ПОГ НСБ Переяславль (завідуючої господарством та/або заступника директора) могла та повинна була б виплачуватись з 20.06.2018, тобто з моменту виконання обов`язків генерального директора (керівника) ПОГ НСБ Переяславль та до їх закінчення у зв`язку зі звільненням 29.06.2018. Так, у відповідності до трудового законодавства (серед яких, але не виключно, ст. 94 КзПП України) саме на власника або уповноваженого ним органу покладається виплати працівникові заробітної плати за виконану ним роботу. [PERSON] як керівник (виконуючий обов`язки) ПОГ НСБ Переяславль з 20.06.2018 по 29.06.2018 повинна була розуміти, що на неї як на керівника (виконуючого обов`язки керівника) підприємства покладено обов`язок виплати заробітної плати усім працівникам ПОГ НСБ Переяславль, належним чином контролювати розрахунки з усіма працівниками, не допускати невиплати заробітної плати як їй, так і будь-якому іншому працівнику підприємства, при наявній фінансовій можливості ПОГ НСБ Переяславль здійснити першочергові виплати заробітної плати відповідно до ст. 97 КзПП України. Дані обставини вказують на те, що виконуючий обов`язки керівника ПОГ НСБ Переяславль [PERSON] мала безпсоереднє відношення до невиплати заробітної плати за період травень-червень 2018 року, що не зменшує наявності вини ПОГ НСБ Переяславль у подальшій невиплаті [PERSON] такої заробітної плати, розмір якої був стягнутий у примусовому порядку. Згідно із довідкою ПОГ НСБ Переяславль розмір заробітної плати [PERSON] перед звільненням становить: у травні 2018 року 5304 грн 69 коп., у червні 2018 року - 4892 грн 18 коп., загалом 10\~196 грн 87 коп. До виплати після утримання податків 8208 грн 49 коп. Враховано показання свідка [PERSON] , оцінку яким надано вище. Розмір заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 8208 грн 49 коп. в кратному розмірі перевищує суму середнього розміру заробітку у розмірі 163 935 грн 42 коп., стягнення яких ймовірно негативно відобразиться на обов`язках ПОГ НСБ Переяславль як перед його працівниками, так і контрагентами. Суд враховує як і порушене право [PERSON] на отримання заробітної плати, наявні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так і неналежну поведінку ПОГ НСБ Переяславль з виплати заробітної плати в період після звільнення [PERSON] з підприємства 29.06.2018, пасивну поведінку самої [PERSON] як керівника (виконуючого обов`язки керівника) ПОГ НСБ Переяславль щодо обов`язку оплати праці як їй, так й іншим працівникам, її невиконаний обов`язок виплатити заробітну плату за травень, червень 2018 року, що в подальшому і стало предметом спорів. Суд вважає, що для визначення добросовісності реалізації сторонами спору своїх прав важливою є їх реалізація в межах розумного балансу взаємних прав та обов`язків цих сторін, пов`язаних прав третіх осіб, що у свою чергу й забезпечує виконання вимог ст. 13 ЦК України. Справедливість ґрунтується, в тому числі, на співмірності між негативними наслідками порушення роботодавцем вимог трудового законодавства щодо працівника та грошовою компенсацією, яка стягується з порушника. Разом з тим співмірність не визначається лише формальними ознаками, а має встановлюватись з урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі дій сторін спору. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку (163 935 грн 42 коп.) з розміром заборгованості щодо виплати при звільненні (8208 грн 49 коп), яка стягнута 30.12.2020 за рішенням суду від 11.02.2020, діями позивача, яка здійснювала обов`язки уповноваженого органу власника (виконуючий обов`язки генерального директора), маючи змогу виплатити собі заробітну плату, оскільки в розпорядженні підприємства були наявні грошові кошти для виплати заробітної плати за травень та червень 2018 року, суд прийшов до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. В рамках даної справи, враховуючи її особливості, суд вважає, що саме таке рішення буде законним, відповідати вимогам справедливості та розумності. З метою стимулювання роботодавця до виплати всіх розрахункових сум при звільненні працівника в строк передбачений трудовим законодавством, та з врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, а також недопущення непропорційності наслідкам правопорушення, що не повинно бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для працівника, суд вважає визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2786 грн 03 коп., що пов`язано із затримкою розрахунку при звільненні. Виходячи із позиції Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) суд дійшов висновку, що розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, на підставі даних Національного банку України становить 2786 грн 03 коп. з такого розрахунку. За вказаний період Національним банком України встановлювались такі ставки: 29.06.2018 - 12.07.2018 (14 днів) 17,00 %; 13.07.2018 06.09.2018 (56 днів) 17,5 %; 07.09.2018 - 25.04.2019 (231 день) 18,00 %; 26.04.2019 18.07.2019 (84 дня) 17,5 %; 19.07.2019 05.09.2019 (49 днів) 17,00 %; 06.09.2019 24.10.2019 (49 днів) 16,5 %; 25.10.2019 12.12.2019 (49 днів) 15,5 % ; 13.12.2019 30.01.2020 (49 днів) 13,5 %; 31.01.2020- 12.03.2020 (42 дня) 11,00 %; 13.03.2020 23.04.2020 (42 дня) 10,00 %; 24.04.2020 11.06.2020 (49 днів) 8,00 %; 12.06.2020 29.12.2020 (201 день) 6,00 %. Розрахунок розміру майнових втрат працівника: 29.06.2018 - 12.07.2018; 17 / 365 х 14 х 8208,49 грн / 100 = 53,52 грн 13.07.2018 06.09.2018; 17,5 / 365 х 56 х 8208,49 грн / 100 = 220,39 грн 07.09.2018 - 25.04.2019; 18 / 365 х 231 х 8208,49 грн / 100 = 935,09 грн 26.04.2019 18.07.2019; 17,5 / 365 х 84 х 8208,49 грн / 100 = 330,59 грн 19.07.2019 05.09.2019; 17 / 365 х 49 х 8208,49 грн / 100 = 187,33 грн 06.09.2019 24.10.2019; 16,5 / 365 х 49 х 8208,49 грн / 100 = 181,82 грн 25.10.2019 12.12.2019; 15,5 / 365 х 49 х 8208,49 грн / 100 = 170,80 грн 13.12.2019 30.01.2020; 13,5 / 365 х 49 х 8208,49 грн / 100 = 148,76 грн 31.01.2020- 12.03.2020; 11,00 / 365 х 42 х 8208,49 грн / 100 = 103,90 грн 13.03.2020 23.04.2020; 10,00 / 365 х 42 х 8208,49 грн / 100 = 94,45 грн 24.04.2020 11.06.2020; 8,00 / 365 х 49 х 8208,49 грн / 100 = 88,16 грн 12.06.2020 29.12.2020; 6,00 / 365 х 201 х 8208,49 грн / 100 = 271,22 грн Таким чином, розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні становить 2786 грн 03 коп. \~ \~ \~ \~Беручи до уваги, що спірні відносини не врегульовані законом у частині можливого зловживання своїм правом працівником, якому не здійснено виплату, суд прийшов до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні незалежно від задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 163935 грн 42 коп. Задовольняючи вимоги на суму в розмірі 2786 грн 03 коп., вимоги задовольняються на 1,7 %. Відтак стягненню з відповідача підлягає пропорційна цьому сума судового збору в розмір 27 грн 86 коп (1639,40 х 1,7 % : 100).

Outcome: partial