Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2015 року позовні вимоги було задоволено частково та визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.09.2013 року, видане на ім»я [PERSON] державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Марцинкевивич Л.А., на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №17-216. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2015 року, видане на ім»я [PERSON] державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М., на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №9-137. Перерозподілено спадкове майно, визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS], зменшивши частку [PERSON] в спадковому майні щодо квартири [ADDRESS] до ? її частини. Як вбачається із заяви представника позивача від 12.01.2016 року, то судом при ухвалені вказаного рішення не було вирішено питання про стягнення судових витрат. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Частиною 3 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. При цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, надання строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та нею при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі - 4141,20 грн. (а.с.1), за заяву про забезпечення позову - 121,80 грн. (а.с.24), за подачу заяви про збільшення позовних вимог - 121,80 грн. (а.с.140). Між тим, як вбачається з тексту рішення суду від 16.11.2015 року при його ухваленні питання про розподіл судових витрат вирішено не було. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, а саме в задоволенні позовної вимоги про надання строку для прийняття спадщинибуло відмовлено, виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір лише в розмірі - 4141,20 грн. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати в розмірі - 4141,20 грн.

Outcome: partial