Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.08.2012 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому 11.11.2015 року у них народилася дочка [PERSON], яка проживає з позивачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вона та відповідач виявилися людьми різних поглядів на сімейне життя та обов'язки, внаслідок чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими одне одному, примирення між ними неможливе. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Між сторонами досягнуто згоди про утримання дитини. З питань утримання та виховання останньої спору між ними немає, оскільки за взаємною згодою сторін малолітня дитина проживатиме з позивачем. Тому остання просить вказаний шлюб розірвати, залишити проживати з нею вказану малолітню дитину сторін, а також відновити їй дошлюбне прізвище «Тринога». Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, та зазначила, що спільно з відповідачем вони не проживають з грудня 2015 року. Тому вона просить її позовні вимоги задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів (а.с.12, 16). Відповідач не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 14.08.2012 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №12 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5 ). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з грудня 2015 року проживають окремо та не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер та подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати та відновити позивачу дошлюбне прізвище, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. В звязку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін суд вважає, що ця вимога заявлена безпідставно. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial