Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.10.2014 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На утримання вказаних дітей згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.08.2014 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.09.2017 року присуджено (збільшено) з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Однак, на даний час присуджених аліментів на утримання дітей недостатньо. Так, позивач, посилаючись на норми ст. 192 СК України зазначає, що на даний час у неї змінилось матеріальне становище, їй важко самостійно утримувати вказаних дітей, оскільки останні підросли та потребують більших витрат на покращене харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідне для забезпечення їхнього нормального рівня життя. Матеріальної допомоги на утримання дітей від держави позивач не отримує. Крім того, вона постійного місця роботи не має, періодично працює на сезонних роботах, отримуючи мінімальну заробітну плату. Розмір аліментів, який стягується з відповідача, є меншим від встановленого державою мінімального розміру аліментів. Відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, оскільки працює на сезонних роботах в Україні та за кордоном, є здоровим, працездатним чоловіком, інших осіб на утриманні не має. Вказані обставини дають відповідачу можливість сплачувати аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Тому позивач просить збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів до 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, 06.05.2020 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а. с. 59). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не погодившись із запропонованим позивачем розміром аліментів. 19.02.2020 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує, що позивачем не надано доказів про погіршення її чи покращення його матеріального стану. Відповідач офіційно не працевлаштований, постійного заробітку він не має, отримує нерегулярні та мінливі доходи , яких не завжди вистачає на його особисті потреби. Він перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка є безробітною. У цьому шлюбі у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які народилися після присудження з відповідача вищевказаних аліментів, у зв`язку з чим змінився майновий стан саме відповідача. Крім того, відповідач повинен утримувати теперішню дружину до досягнення їхніми дітьми трирічного віку. Він і без призначення аліментів регулярно надавав позивачу кошти на утримання їхніх спільних дітей та купував останнім необхідні речі. Тому він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2 218 грн., а розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Призначення аліментів в сумі 2 500 грн. покладе на відповідача обов`язок самостійно забезпечувати дітей прожитковим мінімумом, що суперечить вимогам ст. 180 СК України. Тому відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів до 1 150 грн. на кожну дитину. Суд, заслухавши відповідача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4, 5). Судом встановлено, що згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання малолітніх дітей сторін визначено з позивачем (а. с. 3). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.09.2017 року з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаних дітей в твердій грошовій сумі, по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення цими дітьми повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 22.09.2017 року (а. с. 6-8). Згідно з довідкою №27993, виданою 03.07.2019 року Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання вказаних дітей станом на 01.07.2019 року становила 46 180,00 грн. (а. с. 9). Даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2016 року стверджується, що відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] (а. с. 34). Відповідно до свідоцтв про народження відповідач є батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.36,37). Даними копії трудової книжки відповідача, дата заповнення якої 18.06.2008 року, стверджується, що відповідач не працевлаштований (а. с. 35). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи спір, суд враховує вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їх харчування, навчання, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та розмір заробітку відповідача, майновий стан платника аліментів, наявність на його утриманні дружини та ще двох малолітніх дітей. Однак, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів є нижчим від встановленого державою мінімального розміру, а також явно недостатній для забезпечення навіть найбільш необхідних потреб дітей сторін, у зв`язку з чим цей розмір слід збільшити до 1 300 грн. на кожну дитину, оскільки саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: partial