Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що згідно рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20.05.2010 року з відповідача стягнуто на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в сумі 383 грн. щомісячно. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02.09.2013 року розмір аліментів збільшено. Стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно. Однак аліменти відповідач сплачує не в повному обсязі в результаті чого утворилася заборгованість. З 22.08.2016 року дитина [PERSON], [INFO] пройшов курс реабілітації (лікування) в ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування». Фактичний розмір додаткових витрат на утримання дитини є значно більшим. Син є дитиною інвалідом. Сплата відповідачем аліментів, розмір яких є сумою, що не відповідає фактичним додатковим витратам на утримання дитини. Відповідач здоровий та працездатний громадянин, інших дітей не має, а тому позивач вважає, що сплата ним додаткових витрат на утримання сина є посильним і не погіршить його матеріального становища. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх повному задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме погодився сплачувати додаткові витрати на утримання дитини, однак не має для цього коштів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі їх шлюб розірвано. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20.05.2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в сумі 383 грн. щомісячно. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02.09.2013 року розмір аліментів збільшено. Стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно. Дитина [PERSON], [INFO], є інвалідом. Згідно довідки № 852/1-586 від 01.09.16 виданої ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» [PERSON] пройшов курс реабілітації (лікування) з 22.08.2016 року. Вартість лікування складає 8680 грн. Вартість проживання та харчування складає 7250 грн. Вказані витрати підтвердженні оглянутими в судовому засіданні квитанціями про сплату грошових коштів. Проїзд до лікувального закладу складає 412,50 грн., що підтверджується відповідними квитками. Згідно довідки Амбулаторного медичного центру ДМК КПД РКЦ від 03.03.2017 р. дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку центру, потребує постійних противірусних та імуномоделюючих препаратів, раз в місяць проходить діагностичнчі обстеження. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Позивачем було надано суду докази, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинюють додаткові витрати на дитину. Відповідач є працездатною особою, яка немає інших дітей і з врахуванням даних істотних обставин вважає за необхідне стягнути з відповідача половину витрат на лікування дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом прийнято до уваги, що у випадку стягнення додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: partial