Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 22.09.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] (правонаступник [PERSON]) про розірвання спадкового договору було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.05.2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2015 року залишено без змін. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.06.2016 р. [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження за її скаргою на зазначені рішення та ухвали судів. 29.12.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення судом додаткового рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат, в якій зазначив, що його інтереси у даному спорі представляв фахівець у галузі права [PERSON] на підставі договору № 01/21-02/13-Дав про надання правової допомоги від 21.02.2013 року (т.2-а.с.123-127). Згідно акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.07.2016 р., розрахунку до нього (т.2-а.с.132-134) та квитанції до касового прибуткового ордеру від 15.07.2016 р. (т.2-а.с.135) заявник просить стягнути з позивача понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 39934,99 грн.. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали вказану вимог. Представник позивача заперечував проти стягнення з його довірительки понесених відповідачем витрат, вказуючи на не пред'явлення відповідачем даних доказів до постановлення рішення у справі. Перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом частин 2, 3 цієї статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У своїй заяві [PERSON] зазначає, що судові витрати складаються з суми витрат сплачених за правову допомогу. Приймаючи до уваги керівні роз'яснення п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Судом встановлено, що докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду до ухвалення рішення заявником не надавалися, вказані докази були надані лише при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення, отже, в задоволенні заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: dismissed