Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину понесених нею додаткових витрати на дочку, які викликані особливими обставинами - її хворобою (її лікуванням), що становить 17 997,09 грн та 12 630,24 грн, а також Ѕ частину понесених нею витрат на надання матеріальної допомоги дочці у зв`язку з продовженням її навчання, що становить 17 040,00 грн та 17 300,00 грн, а всього 64 967,33 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що їх спільна з відповідачем дочка навчається на денній формі навчання в Навчально-науковому інституті психології та соціального захисту Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, згідно з наказом про зарахування від 17.08.2015 №397 о/с. Навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Дочка фактично знаходиться на її повному утриманні, вона забезпечує її продуктами харчування, одягом, взуттям, повністю оплачує кошти за її навчання, а так як вона часто хворіє, то на лікування витрачає чималі кошти, тому їй матеріально важко. Відповідач обіцяв, що буде матеріально допомагати, але свого слова не дотримав. Оскільки дочка навчається на платній основі, то за навчання вона самостійно оплатила 17 040,00 грн та 17 300,00 грн. Крім цього, дочка продовжує хворіти. Так, із витягу-епікризу з історії хвороби №17050 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» у ревматологічному відділенні з 10.07.2019 по 19.07.2019 з діагнозом: системне захворювання сполучної тканини, неуточнене, СЧВ? з вторинним антифосфоліпідним синдромом, акт.1ст., хронічний перебіг, з ураженням шкіри (судин-ендартеріїт, стеноз лівого стегново-підколінного сегменту, тромбоз передньої гомілкової артерії зліва, некроз дистальних фаланг I та ІІ-го пальців лівої стопи. ППК ІV cт. зліва; з ураженням очей - сухий керетоконьюктивіт Rtg І ст. ФНС ІІ ст; імунологічними порушеннями. Залізодефіцитна анемія середнього ступеня важкості. Лікування дочки позивачка повністю оплатила сама, на що потратила кошти в сумі 17 997,09 грн та 12 630,24 грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.118-125), в обґрунтування якого покликаючись на те, що висновки позивача вважає необґрунтованими та безпідставними, без приєднання належних та допустимих доказів. Покликання позивачки про несення тільки нею витрат на навчання дочки за період 2017-2020 є неправдивими, оскільки рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2017 з нього стягнуто на користь позивачки додаткові витрати на утримання дочки в сумі 10 025,00 грн, а також вирішено стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 27.12.2016 і до досягнення дитиною 23 років, за умови продовження навчання. При визначенні суми додаткових витрат на навчання суд виходив із витрат позивачки на платне навчання за перший, другий курс та оплати за гуртожиток за 2016-2017 роки, тобто витрати за період 2016-2017 років судом вже стягнуто. З урахуванням надання їхній доньці послуг невідомого характеру Львівською комерційною академією, відсутності із цим навчальним закладом договору про надання освітніх послуг, неможливістю встановити отримання таких послуг донькою в навчальних цілях, відповідно витрати, понесені позивачкою в загальній сумі 11 510,00 грн як додаткові витрати на навчання стягненню не підлягають. Позивачка також посилається на численні витрати на лікування доньки із приєднанням цілої низки бланків-замовлень, фіскальних чеків та договорів доручення, проте відповідні докази є неналежними, недопустимими та недостовірними. Так, бланки замовлення від 05.06.2019, 11.07.2019, 22.08.2019, 10.06.2019, 13.06.2018 та результати досліджень не містять інформації про платника таких послуг. Бланки-замовлення свідчать тільки про замовлення таких послуг, а не отримання їх позивачем чи донькою сторін. У чеках немає відомостей про особу-платника, що позбавляє можливості встановити факт оплати таких послуг позивачем та чи такі послуги дійсно були надані. Приєднаний як доказ договір доручення від 11.07.2019 не дає можливості встановити, чи були передані кошти, в яких цілях, та ким здійснено оплату, оскільки такий договір не підписаний, крім того в полі ПІБ не зазначено прізвище, що позбавляє можливості ідентифікувати особу довірителя та платника послуг, якщо такі були надані. Аналогічні обставини стосуються і видаткової накладної №Ф-4-Рз-0006822 від 30.07.2018, оскільки з такої не вбачається, хто був замовником, хто отримав товар та хто оплачував його вартість (графа підпис, прізвища та ініціали отримувача не заповнені). Фіскальні чеки, долучені позивачкою, не дають можливість встановити дійсні обставини справи щодо платника послуг, чи товарів, оскільки є безіменними. Крім цього, відповідний перелік медичних засобів та препаратів із чеків унеможливлює встановлення факту їх використання саме їх дочкою, а не третіми особами, тобто факт споживання таких послуг їх дочкою та понесення нею витрат є недоведеним позивачкою. Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Неналежність зазначення позивачем матеріально-правових підстав позову (стаття 185 СК), яка не підлягає застосуванню до спірних відносин, є передумовою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на навчання та лікування. Умовою виникнення у батьків обов`язку щодо утримання повнолітніх дочки, сина є їх непрацездатність, а також можливість батьків надавати відповідну матеріальну допомогу (стаття 198 СК), проте позивачка не приєднала належних та допустимих доказів, що підтверджували б непрацездатність їх доньки як передумови для стягнення з нього аліментів на підставі статті 198 СК України, тому вважає що в цій частині позову (витрат на лікування) слід відмовити. Просить у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на навчання доньки та її лікування відмовити повністю за безпідставністю та недоведеністю, неналежністю обраних позивачкою матеріально-правових підстав позову та способів правового захисту. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак позивач скористався правом на подання відзиву, у якому, зокрема, просить справу розглядати за його відсутності. Заяви, клопотання учасників справи. Позивачка подала додаткову позовну заяву (заяву про збільшення позовних вимог) з додатками (а.с. 85-112). Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.127-128). Представник відповідача подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.116). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 27.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.56-57). Ухвалою від 09.10.2020 додаткову позовну заяву, подану 08.10.2020, повернуто позивачці (а.с.80-81). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження від 24.09.1998 [PERSON] народилася [INFO] у с. Іванівці Жидачівського району Львівської області і її батьками є сторони у справі (а.с.3). Згідно з довідок Львівського державного університету безпеки життєдіяльності від 27.12.2018 №2636/4 та 11.04.2019 №2755/4 [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання в навчально-науковому інституті психології та соціального захисту Львівського державного університету безпеки життєдіяльності згідно з наказом про зарахування від 17.08.2015 №397 о/с. [PERSON] навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, стипендії не отримує. Термін навчання 4 роки (вересень 2015 року - червень 2019 року), а довідка від 05.09.2019 №2847/4 підтверджує, що студентка [PERSON] навчається за освітнім ступенем «магістр» і термін навчання 1 рік 6 місяців (вересень 2019 року - грудень 2020 року) (а.с. 3, 65, 69). Договорами про надання освітніх послуг встановлено, що Львівський державний університет безпеки життєдіяльності бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента денної форми навчання [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра із строком навчання 4 роки, а також бере на себе зобов`язання здійснити надання освітньої послуги [PERSON] за освітнім ступенем «магістр» строком на 1 рік і 6 місяців (а.с. 4, 66). Додатковою угодою до договору про надання освітніх послуг від 16.08.2019 сторони погодили графік оплати наданих послуг по Договору про надання освітніх послуг та їх вартість (а.с. 68). Згідно з витягом-епікризом з історії хвороби №17050, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.07. по 19.07.2019 у ревматологічному відділенні ЛОКЛ (а.с.72). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2017 стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дочки [PERSON] , в сумі 10 025 гривень та аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 27 грудня 2016 року і до досягнення дитиною 23 років, за умови продовження навчання (а.с.126). Квитанції від 06.10.2017, 02.06.2017, 23.01.2017, 17.01.2018, 08.05.2018, 14.11.2018, 17.01.2018, 23.01.2017, 23.08.2017, 23.08.2018, 02.02.2019, 20.08.2019 підтверджують проведення оплата за навчання студента [PERSON] (а.с. 7, 8, 9, 10, 70, 71). Фіскальні чеки свідчать про купівлю медичних препаратів (ліків) (а.с. 11-15, 73-74). Рахунком [PERSON] підтверджено замовлення пацієнтом [PERSON] досліджень у діагностичному центрі «Ескулаб» від 16.07.2018, 13.06.2018, 05.06.2019, 11.07.2019, 22.08.2019, 10.06.2019 (а.с.16, 17, 18, 75, 76, 77, 78). Результатами досліджень від 03.08.2018 підтверджено проходження [PERSON] лабораторних досліджень у медичній лабораторії «Діла» (а.с. 21, 22, 23). Консультативні заключення КЗ ЛОР «ЛОКДЦ» РЦАКІ від 30.07.2018, 16.07.2018, 31.08.2018, 08.08.2018, 19.11.2018 та виписки із медичної карти амбулаторного хворого №28997, 17686 підтверджують наявність захворювання у [PERSON] та якого саме (а.с.24, 25, 26, 27, 28). Довідкою про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу від 14.12.2018 встановлено, що [PERSON] була звільнена від занять в період з 26.11. по 14.12.2018 у зв`язку із захворюванням (а.с.29). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з понесеними позивачкою витратами на лікування повнолітньої дочки і витратами на навчання останньої, та відсутності участі у цих витратах з боку відповідача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України). Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до приписів частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Глава 16 СК України визначає підстави та умови виникнення обов`язку у батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Так, приписами статті 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з положеннями статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони у справі є батьками [PERSON] , яка є повнолітньою та у період з вересня 2015 року по червень 2019 року та з вересня 2019 року по грудень 2020 року навчалася у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності, на що її матір`ю, з якою вона проживає, понесені витрати у сумі 17 040,00 грн та 17 300,00 грн. Крім цього, [PERSON] хворіє, у зв`язку з чим проходила лікування, на яке її матір`ю сплачено 17 997,09 грн та 12 630,24 грн. Відповідач не брав участі у цих витратах і у добровільному порядку відшкодувати половину цих витрат відмовляється. Щодо аргументів позивачки про стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на лікування повнолітньої дочки суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати неповнолітню дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд 29 січня 2018 року у справі №622/373/16-ц. З огляду на викладене суд вважає аргументи позивачки щодо підставності стягнення з відповідача Ѕ частини понесених позивачкою додаткових витрат на дочку, які викликані особливими обставинами - її хворобою (тобто на її лікування) необґрунтованими, тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо аргументів позивачки про стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на надання матеріальної допомоги дочці у зв`язку з продовженням нею навчання суд зазначає таке. Обов`язок утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає у батьків у випадку, коли ці дочка, син у зв`язку із навчанням потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть їм таку надавати. Порядок виконання цього обов`язку визначений статтею 200 СК України - у виді сплати одним з батьків, з ким не проживає дочка, син аліментів, розмір яких, у разі подання відповідного позову, визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Суд зауважує, що позивачка скористалася своїм правом на подання позову до суду про стягнення з відповідача аліментів на дочку, яка продовжує навчання, і такий судом 23.10.2017 був задоволений повністю, з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на їхню дочку, яка продовжує навчання, у сумі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 27.12.2016 і до досягнення дитиною 23 років, за умови продовження навчання. Водночас, вимоги позивачки про стягнення з відповідача половини витрат, які понесені нею у зв`язку із навчанням їхньої дочки, не ґрунтується на вимогах Закону (Глави 16 СК України), оскільки Законом визначений лише один порядок (спосіб) участі батьків в утриманні повнолітніх дітей, які продовжують навчання (у разі звернення до суду з відповідним позовом) - шляхом сплати аліментів одним із батьків. Більше того, в силу приписів статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання вимоги статті 185 СК України не застосовуються. Відтак, суд доходить переконання в безпідставності позовних вимог у цій частині. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на вимоги статті 13 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі статей 180, 181, 185, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed