Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Рішенням Підволочиського районного суду від 18 грудня 2013 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Залишено у власності відповідача [PERSON] рухоме майно, а саме належний йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ТЕІ 108136 від 23 вересня 2004 року транспортний засіб марки ВАЗ 2120, 2003 року випуску, сірого кольору, н.з. 63027 ТІ, № кузова XTA 21120040184012, № двигуна 21120917916, вартістю 39565 гривень. Стягнуто з відповідача по справі [PERSON] в користь позивача [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 19 782,50 гривень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 січня 2014 року повернено справу у Підволочиський районний суд для усунення недоліків, а саме судом першої інстанції ухвалюючи рішення не проведено у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач по справі проти ухвалення додаткового рішення щодо розподілу у відповідності до ст.. 88 ЦПК України не заперечила. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник приватного підприємства «Будсервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Підволочиського нотаріального округу, будучи належними чином повідомленими про час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення в судове засідання не зявились, про причину неявки не повідомили, тому у відповідності до ч. 3 ст. 220 ЦПК України питання про ухвалення додаткового рішення слід ухвалити у їх відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що слід ухвалити додаткове судове рішення, в якому вирішити питання про розподіл судових витрат, оскільки : Відповідно до п.4 ч.1ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як убачається із резолютивної частини судового рішення від 18 грудня 2013 року зазначений спір вирішено по суті, проте при його ухвалені судом не вирішено питання про розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції № 88 ^^ 2000 від 25 грудня 2012 року [PERSON] сплачено та документально підтверджено судові витрати на загальну суму 3219 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно Закону України «Про судовий збір», що діяв на час ухвалення вказаного судового рішення ставка судового збору із позовних заяв майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати складав 1218 гривень, то мінімальний розмір судового збору становить 243,60 грн. Таким чином понесені позивачем судові витрати повинні бути стягнуті в її користь з відповідача [PERSON] лише пропорційно до задоволених позовних , а саме необхідно стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 243,60 грн. сплаченого нею та документально підтвердженого судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved