Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім'єю. 08.01.2019 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із заявою про постановлення додаткового рішення, оскільки під час вирішення справи не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а тому просить постановити додаткове рішення. Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. З урахуванням вимог ст. 270 ЦПК України суд проводить розгляд даної заяви без виклику сторін та інших учасників справи у судове засідання. Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім'єю. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 29.01.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року залишено без змін. У своїй заяві відповідачка вказує про те, що під час прийняття рішення не було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв'язку з чим просить вирішити дане питання шляхом постановлення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача у розмірі 15600,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги від 19.07.2018 року. Відповідно до Додатку до Договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року за надання послуг, передбачених п. 1.1 Договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року, [PERSON] має сплатити 15 600,00 грн., при цьому 7000,00 грн. клієнт зобов'язується сплатити до 25.07.2018 року, а решту суми до 31.08.2018 року. Оплата гонорару була проведена 19.07.2018 року та 23.07.2018 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 в розмірі 2000,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера № 5 в розмірі 5000,00 грн. Під час розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки підлягають стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн., що були фактично сплачені неї за правничу допомогу. З урахуванням викладених вище обставин, вимог діючого законодавства, суд вважає, що заява відповідачки про постановлення додаткового рішення підлягає задоволенню, а витрати на правничу допомогу підлягають частковому стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved