Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року по справі № 243/9220/17 (провадження № 2/243/205/2018) у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення\~заробітної плати,\~компенсації за\~невикористану відпустку\~та середнього\~заробітку за\~весь час\~вимушеного прогулу\~за затримку\~трудової книжки було відмовлено. Як видно із рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2018 року, воно не містить вирішення питання щодо вимоги про зобов'язання ПАТ «ДТЕК\~Донецькобленерго» скасувати наказ про звільнення позивача з займаної посади від 17 березня 2017 року та зобов'язання ПАТ «ДТЕК\~Донецькобленерго» видати новий наказ про звільнення з урахуванням дати фактичної видачі позивачу трудової книжки. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явились, причини своєї неявки не повідомили. Позивачем були заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідача скасувати наказ про звільнення позивача з займаної посади від 17 березня 2017 року та зобов'язання відповідача видати новий наказ про звільнення з урахуванням дати фактичної видачі йому трудової книжки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, посилається на абз. 7 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, та зазначає, що в разі затримки видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Однак норма, закріплена в абзаці сьомому пункті 4.1 випливає з норми, закріпленої в абзаці шостому пункту 4.1 зазначеної Інструкції, в зв'язку з чим задля її правильного витлумачення необхідно виходити і з абзацу шостого, і з абзацу сьомого в їх сукупності. Так, в абзаці шостому пункту 4.1. даної Інструкції закріплено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В абзаці сьомому пункту 4.1 - закріплено, що днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Тобто обов'язковою умовою застосування норми права, закріпленої в абзаці сьомому пункту 4.1. вищезазначеної Інструкції щодо зазначення у трудовій книжці працівника дня звільнення, який відповідає дню видачі працівнику трудової книжки, та визнання недійсним раніше внесеного запису про день звільнення працівника, є наявність вини роботодавця у затримці видачі працівнику трудової книжки. Натомість в рішенні від 05 листопада 2018 року судом було встановлено, що у затримці видачі позивачу його трудової книжки вина відповідача відсутня. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Враховуючи те, що в рішенні від 05 листопада 2018 року суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частинах стягнення з відповідача заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку трудової книжки, то позовна вимога в частині зобов'язання відповідача скасувати наказ про звільнення позивача з займаної посади від 17 березня 2017 року та зобов'язання відповідача видати новий наказ про звільнення з урахуванням дати фактичної видачі йому трудової книжки також задоволенню не підлягає, оскільки не знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, можливість ухвалення у справі додаткового рішення виникає зокрема, з метою усунення такого недоліку як неповнота судового рішення, тобто невирішеність питань, які необхідно було вирішити у рішенні. Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка брала участь у справі або не вирішено питання про судові витрати по справі, воно не може змінити суті основного рішення, або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, чи вирішувати вимоги не досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для винесення додаткового рішення в якому вирішити питання стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача скасувати наказ про звільнення позивача з займаної посади від 17 березня 2017 року та зобов'язання відповідача видати новий наказ про звільнення з урахуванням дати фактичної видачі йому трудової книжки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed