Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 10.01.2018 р. вирішено позовні вимоги [PERSON] у спорі скасування рішення сільської ради та рішення про державну реєстрацію права власності. Однак при написанні рішення, судом не було вирішено питання про судові витрати. А саме, представник відповідача [PERSON] подав на адресу суду розрахунок судових витрат та письмові докази на підтвердження їх здійснення його довірителькою. В судове засідання сторони не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду, що в силу ч.4ст.270 ЦПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду та вирішення питання по суті. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Судом обєктивно встановлено, що представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до матеріалів справи дві квитанції до прибуткового касового ордеру про прийняття від [PERSON] грошових коштів на сплату договору про надання правової допомоги на загальну суму 10000 грн. (а.с.163-164). Порядок здійснення розрахунків та розмір гонорару визначено договором про надання правової допомоги №387 від 14.08.2017 р., який також долучено до матеріалів справи (а.с.54). Також, на підтвердження обґрунтованості витрат до матеріалів справи було долучено представником відповідача звіт-розрахунок про надання правової допомоги та її вартості на загальну суму 11541 грн. 61 коп. (а.с.166). П.3 ч.1 ст.270 ЦПК України визначено, що: Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат і розподіляються між сторонами на загальних підставах в силу ст.137, 141 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~ (що діяв на час розгляду справи до 15.12.2017 р.) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України). Суд приходить до висновку, що представником відповідача [PERSON] подані необхідні документи на підтвердження понесених його довірителькою витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. Вирішуючи питання про обгрунтованість розміру даних витрат суд виходить із наступного. Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Однак, ч.5 даної статті визначено, що зменшити розмір судових витрат суд може лише за клопотанням іншої сторони та за умови невідповідності таких витрат критеріям, що визначені у ч.4 ст137 ЦПК України (тобто одночасно за наявності двох вищевказаних умов). Обов'язок доведення співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Дана норма є спеціальною, по відношенню до загальної норми, яка регулює порядок розподілу судових витрат (ст.141 ЦПК України), а тому саме нею суд має керуватись при вирішенні даного питання. Ні позивачем, ні його представниками (один із яких є професійним адвокатом) будь-яких заперечень чи клопотань про зменшення розміру судових витрат не заявлялось, що свідчить про їх згоду із таким розміром. За таких обставин суд не вправі з власної ініціативи вирішувати питання про обгрунтованість чи співмірність витрат на правову допомогу, оскільки такі дії суду будуть свідчити про порушення принципу змагальності сторін, що визначений ст.12 ЦПК України та ст. 81 ЦПК України. Судові витрати повязані із розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови у позові (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). А тому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не вирішуючи питання про їх співмірність, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені та належним чином підтверджені судові витрати, розмір яких позивачем не оспорюється.

Outcome: approved