Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Скаржник через свого представника звернувся до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярмоленко К.Ю. (Державний виконавець), яку було допущено в межах виконавчого провадження ВП № 45244784, відкритого 30.10.2014 на підставі виконавчого листа від 26.08.2014 №2/756/1943/14 про стягнення з [PERSON] [INFO], РНОКПП [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS] (боржник), на користь АТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором № 77.1 АК-01451.08.2 від 04.08.2008 за кредитом та процентами у розмірі 16 324,64 Євро, 6 984,31 грн за платою по кредиту, 1 129,27 грн інфляційних втрат, 11 155,30 грн трьох процентів річних, 200 000,00 грн пені та 3 654,80 грн судових витрат. Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що державний виконавець не здійснив запит до банківських установ про депозитні та розрахункові рахунки боржника; не обмежив боржника у праві виїзду за кордон; не викликав боржника з метою стягнення заборгованості; не здійснив розшук майна боржника у третіх осіб; не звернувся до правоохоронних органів з метою притягнення боржника до відповідальності; виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Представник скаржника у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, у скарзі просив про розгляд справи без його участі. Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ярмоленко К.Ю. у судовому засіданні у задоволенні скарги просила відмовити у повному обсязі, оскільки в межах виконавчого провадження нею вжито всіх необхідним заходів для виконання судового рішення. Також надала для огляду матеріали виконавчих проваджень ВП № 45244784, а також ВП № 28322542, в межах якого виконувався виконавчий лист №2-3294/11 від 12.08.2011 Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися. Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. АТ «РОДОВІД БАНК» 28.10.2014 звернувся до органу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа суду від 26.08.2014 №2/756/1943/14 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості у розмірі 16 324,64 Євро та 222 922,88 грн. Орган ДВС 30.10.2014 відкрив виконавче провадження ВП № 45244784, про що було винесено відповідну постанову, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження. До Органу ДВС 17.11.2014 надійшла відповідна заява стягувача щодо накладення арешту та оголошення в розшуку автомобіля марки NISSAN, модель X-TRAIL, об'єм двигуна: 1998, рік випуску 2008, державний реєстраційний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], тип кузова: легковий універсал, колір кузова: сірий до якої було додано копію договору застави від 04.08.2008 № 77.1/АК-01451.08.2-З за змістом якого вищевказаний транспортний засіб боржника як предмет застави забезпечує виконання зобов'язань останнього за кредитним договором від 04.08.2008 № 77.1/АК-01451.08.2. В матеріалах виконавчого провадження ВП № 45244784 містяться Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 10.12.2014 № 79748209, відповідь органів Державної податкової служби України про джерела отримання доходів від 31.10.2014 № [NUMBER] та про номери рахунків, відкритих у банках від 31.10.2014 № [NUMBER], відповідь органів Пенсійного фонду України про останнє місце роботи від 31.10.2014 № [NUMBER] та щодо боржників, які отримують пенсію від 31.10.2014 № [NUMBER] за змістом яких у боржника відсутнє майно для звернення стягнення. Також в матеріалах наявний запит до УДАІ ГУМВС України в м. Києві від 30.10.2014 №4032/1, за результатами розгляд якого орган ДВС повідомлено, що за боржником зареєстровано два транспортні засоби. Постановою державного виконавця від 10.12.2014 ВП № 45244784, для забезпечення виконання рішення, накладено арешт на все майно боржника. Вказану постанову направлено для відома та виконання боржникові, стягувачу, УДАІ м. Києва та БТІ м. Києва. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження майна боржника було внесено 27.01.2015, про що свідчить витяг зі вказаного реєстру № 46182305. Виявлені транспортні засоби боржника 27.01.2015 оголошено в розшук та в це й же день виконавче провадження ВП № 45244784 було зупинено, про що винесено відповідні постанови. Стягувач 27.01.2017 звернувся до органу ДВС з клопотанням щодо направлення постанов про оголошення розшуку транспортних засобів на виконання до Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП у м. Києві, оскільки, згідно з отриманою ним інформацією, розшук транспортних засобів органами Національної поліції не здійснюється. Відомості щодо розгляду вказаного клопотання в матеріалах виконавчого провадження відсутні. В матеріалах виконавчого провадження ВП № 45244784 містяться відповіді від лютого і серпня 2017 року, які отримано від органів Державної податкової служби України та органів Пенсійного фонду України про відсутність інформації стосовно боржника, а також Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18.01.2018 № 79748209 про відсутність зареєстрованого нерухомого майна боржника. Також у матеріалах виконавчого провадження ВП № 28322542 міститься лист АТ «РОДОВІД БАНК» від 11.07.2012 №10.3-11-б.б/4523 щодо надання згоди на реалізацію предмета договору застави від 04.08.2008 № 77.1/АК-01451.08.2-З, а саме автомобіля марки NISSAN, модель X-TRAIL, державний реєстраційний номер: [NUMBER] та протокол проведення аукціону з реалізації вказаного майна, який складено 25.09.2012 Київською філією ТзОВ «ТД «Еліт Сервіс», відповідний акт державного виконавця від 25.10.2012 про реалізацію вказаного майна і розпорядження державного виконавця від 21.11.2012 про перерахування отриманих від реалізації майна коштів у розмірі 104 353,80 грн на користь АТ «РОДОВІД БАНК». Окрім того, матеріали виконавчого провадження ВП № 28322542 містять постанову від 18.09.2013, винесену на підставі положень частини дев'ятої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV. згідно з якою автомобіль марки ВАЗ, модель 21213, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 17 200,00 грн передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу як такий, що нереалізовано на прилюдних торгах. Відповідно до мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.01.2018 ВП № 45244784, його було закінчено у зв'язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій було реалізовано заставне майно і коштів від його реалізації недостатньо для задоволення вимог стягувача. Суд відмічає, що було змінено правове регулювання відносин, що виникли між учасниками судового процесу - на момент відкриття і зупинення виконавчого провадження ВП № 45244784 діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (Закон № 606), а з 05.10.2016 і до моменту закінчення виконавчого провадження ВП № 45244784 вже діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (Закон № 1404). Пунктом 7 Розділу ХІІІ «Перехідні і прикінцеві положення» Закону № 1404 визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. На думку суду, оскільки у викладеному вище положенні мова йде про переживаючу силу закону саме для завершення виконавчих дій, а не для виконавчого провадження вцілому, то законність завершених дій у виконавчому проваджені ВП № 45244784, вчинених до 05.10.2016 має оцінюватися виходячи з положень Закону № 606, а після вказаної дати - з положень Закону № 1404. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Закону № 606 боржник зобов'язаний письмово повідомляти державному виконавцеві про майно, що перебуває в заставі або у інших осіб, про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб, а також надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, зокрема, про рахунки у банках чи інших установах. Також положеннями ст. 48 Закону № 1404 визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. При цьому, регламентуючи процедуру звернення стягнення на майно боржника, у частині восьмій цієї статті законодавець зазначив, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону № 1404 опис та арешт майна має здійснюється не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Тобто, саме на державного виконавця Законом покладено обов'язок встановити місце проживання боржника, провести в такому житлі перевірку майнового стану і, у випадку виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження, здійснити його арешт і опис. Ще однією обставиною, на яку варто звернути увагу, є положенням статті 39 Закону № 1404 визначено випадки закінчення виконавчого провадження, зокрема, у пункті 15 частини першої цієї статті зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. Для оцінки правомірності застосування правової норми, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 необхідно здійснити системний аналіз її положення. Так, для її правильного застосування виконавець повинен встановити наступну сукупність умов, які повинні існувати одночасно: на виконанні перебуває виконавчий документ про звернення стягнення на заставлене майно; в межах виконавчого провадження відбулася реалізація заставного майна, визначеного таким виконавчим документом; коштів, отриманих від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог заставодержателя. На примусовому виконанні органу ДВС в межах виконавчого провадження ВП № 45244784 перебував виконавчий документ не про звернення стягнення на заставне майно, а про стягнення кредитної заборгованості. Також, згідно з матеріалами виконавчого провадження ВП № 45244784, в його межах взагалі не здійснювалася реалізація майна у відповідності до вимог статті 61 Закону № 1404. При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 39 Закону № 1404 у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 15 частини першої цієї статті виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. На відміну від наслідків, передбачених положеннями ст. 37 Закону № 1404 (повернення виконавчого документа стягувачу), після закінчення виконавчого провадження стягувач не наділяється правом повторного пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Суд наголошує, що згідно з приписами ста. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, виконання остаточного рішення, постановленого судом, розглядається як невід'ємна частина «суду» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports of Judgments and Decisions, 1997-11, п. 40 та рішення у справі «Гумбатов проти Азербайджану» (Humbatov v. Azerbaijan), п. 28). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» № 22774/93, п. 66). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Войтенко проти України» № 18966/02, п. 53) При цьому, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Отже, оскільки прийняття виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження по факту унеможливлює подальше примусове виконання рішення суду, то прийняття такого рішення повинно здійснюватися у суворій відповідності до вимог Закону, бо інакше наявним буде порушення права особи на доступ до суду, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Що ж до вимог стягувача відносно визнання бездіяльності державного виконавця, яка полягає у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, а такої її скасування суд зазначає про таке. Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленої останнім у постанові від 13.06.2017 в межах перегляду справи № 21-1393а17, як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Тобто, формою бездіяльності є саме пасивна поведінка суб'єкта правовідносин, коли останній має певний юридичний обов'язок, але ухиляється від вчинення дій для його виконання. В той же час, прийняття будь-якого рішення виконавцем є активною формою поведінки суб'єкта правовідносин. Згідно з положеннями ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Положеннями ч. 1 ст. 41 Закону № 1404 передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Суд вважає, що у даному випадку поняття «визнання неправомірним» і «визнання незаконним» вживаються у синонімічному значенні. Тому, при визнанні постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірною - настають наслідки, передбачені частиною першою статті 41 Закону № 1404. На підставі вимог ч. 6 ст. 12 Закону № 606 та ч. 4 ст. 13, ч. 8 ст. 48 Закону № 1404 суд доходить висновку, що державним виконавцем було допущено неправомірну бездіяльність, оскільки державним виконавцем не було встановлено строк боржнику для надання інформації про належне йому майно, а також не було здійснено перевірку майнового стану боржника за місцем його проживання. На підставі вимог п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 суд робить висновок, що Державний виконавець безпідставно застосував вищевказане положення закону і неправомірно закінчив виконавче провадження ВП № 45244784, оскільки на виконанні перебував виконавчий документ про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на заставне майно. В такому випадку застосування п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 є неможливим апріорі, тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 18.01.2018 ВП № 45244784 має бути визнана неправомірною. На підставі положень ч. 1 і 3 ст. 18 Закону № 1404 суд вважає, що бездіяльність щодо нездійснення запиту до банківських установ про депозитні та розрахункові рахунки боржника, відсутність обмеження боржника у праві виїзду за кордон, нездійснення розшук майна боржника у третіх осіб, незвернення до правоохоронних органів з метою притягнення боржника до кримінальної відповідальності не буде вважатися неправомірною в даному випадку, оскільки здійснення таких дій не відповідає критерію ефективності у виконавчому провадженні. Таким чином,

Outcome: partial