Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересовані особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Скарга мотивована тим, що 14.07.2010 Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-2334/2010 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 601614,1 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 4768333,27 грн. та судові витрати у сумі 1820 грн. ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження. 30.08.2017 з автоматизованої системи виконавчих проваджень заявник дізнався, що 30.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника майна. Заявник вказує, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, оскільки державним виконавцем не було здійснено усіх необхідних дій для виконання рішення суду. Посилаючись на наведене, просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк для звернення зі скаргою до суду; скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30.06.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві поновити виконавче провадження №49919416 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» боргу в розмірі 4770153,27 грн. Представник скаржника вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав. Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, про місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 14.07.2010 Оболонським районним судом м. Києва, на виконання рішення суду від 19.05.2010 по справі №2-2334/2010, видано виконавчий лист про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 601614,1 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 4768333,27 грн. та судові витрати у сумі 1820 грн. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Р.О. від 26.01.2016 відкрито виконавче провадження №49919416 з примусового виконання виконавчого листа №2-2334/2010, виданого Оболонського районного суду м. Києва від 14.07.2010, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» суми боргу у розмірі 4770153,27 грн. 30.06.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Р.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. Стаття 1 Закону України «При виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ст. 10 Закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. За приписами ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 3 ст. 18 Закону передбачені права виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження, зокрема, виконавець має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів та ін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Р.О. не було повно вчинено виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.05.2010 у справі № 2-2334/2010, оскільки не вчинено всіх дій щодо належної перевірки місцезнаходження боржника, його майнового стану. Доказів на спростування наведених обставин державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. не надав. Таким чином, враховуючи, що державним виконавцем не виконані обов'язки та не вжиті всі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про необхідність скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відновлення виконавчого провадження належить до компетенції державного виконавця, що він повинен зробити не пізніше наступного дня з дня отримання ухвали суду, а тому відсутні підстави для зобов'язання державного виконавця поновити виконавче провадження, оскільки він зобов'язаний Законом України «Про виконавче провадження» провести вказані дії. Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Підстави, на які посилається скаржник щодо поновлення пропущеного строку для подання скарги, є поважними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» оскаржуваної ним постанови. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на те, що у заявника, як сторони виконавчого провадження, відсутній інший спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів ніж звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд доходить висновку про часткове задоволення скарги. З викладеного,

Outcome: dismissed