Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2008 акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали генеральний договір № 991/464/08 (надалі - Договір). Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.1 Кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 84000,00 дол. США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові. В порушення умов Договору, позичальник [PERSON] зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 23.03.2017 має прострочену заборгованість, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 66364,57 дол. США та заборгованість за відсотками в сумі 33459,19 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , згідно з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 27.06.2008 позивач та [PERSON] уклали договір поруки № 991/394-П-991/464/08 (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник. На виконання умов договору позивачем на адресу відповідачки була направлена вимога про усунення порушення, яка останньою була залишена без задоволення. На підставі викладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 99823,76 дол.США, а також понесені судові витрати в розмірі 39877,34 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] 27.06.2008 Генеральний договір № 991/464/08 відповідно до п. 1.1 якого кредитором надано позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в іноземній валюті у сумі 84000,00 доларів США зі сплатою 19,00 % річних. Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення умов Договору, [PERSON] зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 23.03.2017 має прострочену заборгованість, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 66364,57 дол. США та заборгованість за відсотками в сумі 33459,19 дол. США, що підтверджується розрахунком від 23.03.2017 (а.с. 14-16). За правилами статей 526, 611, 615, 1050 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з договором поруки від 27.06.2008 року № 991/394-П-991/464/08 (а.с. 9-10) поручитель [PERSON] зобов`язався перед АКБ «Укрсоцбанк» (кредитором) у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язання згідно з договором кредиту від 27.06.2008 року № 991/464/08. Статтею 553 та частиною першою статті 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не виконали належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнути з відповідачів на його користь суму у розмірі 7054,40 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо не встановлено інший порядок її визначення; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті533 ЦК України). Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті були визначені статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». Аналіз зазначених норм матеріального права діє підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 12 липня 2017 року (справа № 6-708цс18), 1 листопада 2017 року (справа № 6-1063цс17). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №761/12665/14-ц) виклала правову позицію щодо застосування норм права (пункти 55,56), за якою у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, з урахуванням викладеного та за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, законними, у зв`язку із чим, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 39877,34 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved