Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 08.05.1990 року по 31.01.2014 року працювала у відповідача на різних посадах - дномонтажником, монтажником радіоелектронної апаратури і приладів, вахтером охорони, охоронником заводу. Наказом №02-к від 31.01.2014 року позивачку звільнено за угодою сторін. При звільненні відповідач всупереч ст.116 КЗпП України не провів з нею повний розрахунок, а саме з січня 2013 року по день звільнення не виплатив заробітну плату в розмірі 14 757,05 грн. Позивачка також зазначає, що вона неодноразово зверталася до адміністрації відповідача з проханням виплатити заробітну плату, однак, такі звернення не дали жодного результату. Позивачка вказує, що відповідач не оспорює розміру заборгованої заробітної плати, про що свідчить відповідна довідка по заборгованості з її виплати. Тому, посилаючись на положення ч.1 ст.117 КЗпП України, позивачка вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі станом на 31.05.2015 року в розмірі 10 589,42 грн., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 980 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Вона також підтвердила, що претендує на вищевказаний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, обчислений станом на 31.05.2015 року, та просить її позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, в тому числі запропонований позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що майно відповідача виставлене на торги. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Із копій сторінок трудової книжки позивачки вбачається, що з 08.05.1990 року вона працювала у відповідача. Роботу на даному підприємстві позивачка розпочала на посаді дномонтажника, з 03.04.1991 року працювала на посаді монтажника радіоелектронної апаратури і приладів, з 01.07.1998 року - вахтером охорони, а з 01.11.2001 року - охоронником заводу. Згідно з наказом №02-к від 31.01.2014 року позивачку звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.6-7). У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з положеннями ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у встановлені законом строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з довідкою №24, виданою відповідачем 08.06.2015 року, заборгованість по заробітній платі позивачки за період з січня 2013 року по січень 2014 року становить 14 757,05 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі станом на 31.05.2015 року складає 10 589,42 грн. (а.с.3 ). Судом встановлено, що спору між сторонами про розміри вказаних виплат немає. Тому вимоги в частині їх стягнення підлягають задоволенню повністю. Відповідно до правил ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що невиплатою відповідачем заробітної плати позивачці протягом тривалого часу, а саме з січня 2013 року, їй завдано моральну шкоду. Розмір її відшкодування суд визначає з урахуванням тривалості негативних емоцій та нервових переживань позивачки, інших моральних страждань. Однак, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір відшкодування вказаної шкоди (10 980 грн.) та визнання його представником відповідача не відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки задоволення цієї вимоги у вказаному розмірі потягне необгрунтоване витрачання коштів з Державного бюджету України на оплату такого відшкодування, адже Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів Прут є державним підприємством. Тому суд враховує, що визнання позову представником відповідача частково суперечить державним і суспільним інтересам. Розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди суд визначає в розмірі 5 000 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень пункту 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з правилами п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1-го відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної немайнового характеру (в тому числі щодо відшкодування моральної шкоди) в розмірі 0,1 мінімальної заробітної плати. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 497,06 грн., враховуючи частину позовних вимог, які задоволено. На підставі наведеного, ст.ст.116,117, 237-1 КЗпП України та,

Outcome: partial