Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Позов обґрунтований тим, що з відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2008 року. Під час шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. В 2008 році він з відповідачкою придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу складений на нього та на відповідача. В 2014 році вищевказану квартиру вони продали та придбали будинок № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу зареєстрували з його згоди на імя дружини [PERSON] В 2016 році він 9 місяців працював за межами України та надсилав дружині майже щомісячно гроші на утримання її та доньки. 08 лютого 2017 року він знову поїхав на заробітки та, повернувшись, дізнався, що їх шлюб з дружиною розірвано за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року. З кінця 2016 року він проживає окремо, свого житла немає. На доньку сплачує аліменти, заборгованість по аліментам відсутня. Відповідач разом з другим чоловіком проживає у їх спільному будинку. Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати за ним право власності на ? частину будинку № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області, судові витрати покласти на відповідача. 20 лютого 2018 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 10 з господарчими будівлями по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області. 07 червня 2018 року представником позивача адвокатом [PERSON] подано уточнення до позовної заяви, в якому позивач просить визнати будинок № 10 по вул.Франко в м.Марганець Дніпропетровської області обєктом спільної сумісної власності подружжя; ухвалити рішення, яким поділити по ? частині кожному майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя будинок № 10 по вул.Франко в м.Марганець Дніпропетровської області, та визнати за ним, [PERSON] право власності на ? частину будинку № 10 по вул.Франко в м.Марганець Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги позивача визнає частково. Вона не оспорює факт придбання будинку під час шлюбу, не заперечує проти поділу вказаного будинку, але заперечує про визнання права власності позивача на ? частину будинку, оскільки вона вдруге вийшла заміж, народила другу дитину та проживає у спірному будинку. Вважає, що спільне володіння і користування будинком неможливе через неприязні стосунки між нею та позивачем після розірвання шлюбу. Також технічно поділити будинок і виділити ? частки в натурі не можливо. Просить суд позовні вимоги позивача задовольнити частково, залишити у її власності будинок № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області, стягнути з неї на користь позивача грошову компенсацію у сумі 43084 грн. за ? частину домоволодіння № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області. Заяви, клопотання Заяви та клопотання від учасників процесу не надходили, зустрічний позов не подавався. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою від 21 березня 2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; накладено арешт на житловий будинок з господарчим будівлями, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Франка, 10; заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій субєктам державної реєстрації прав та нотаріусам відносно вказаного будинку. Мотивувальна частина рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 06 вересня 2008 року. Згідно договору купівлі-продажу від 05 вересня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1447, [PERSON] придбала житловий будинок № 10 з господарчими будівлями, розташований на вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області на земельній ділянці розміром 0,0610 га, кадастровий номер 1211300000:01:014:0322 (а.с.11). Право власності на придбаний будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру (а.с.12). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.22-24). А 25 липня 2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Золотаревська» (а.с.77). Отже, спірний будинок придбано сторонами під час шлюбу, і відповідач не заперечувала цю обставину. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію). Оскільки, як встановлено судом, сторони придбали будинок № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області з господарчими спорудами під час шлюбу, і відповідач не надала суду заперечень проти цього, вказаний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач просив поділити по ? частині кожному будинок № 10 з господарчими спорудами по вул.Франко в м.Марганець Дніпропетровської області, та визнати за ним право власності на ? частину вказаного майна. Відповідач в своєму відзиві не просила відступити від засади рівності часток подружжя. Тому, враховуючи положення ст.69 СК України та вищезазначені обставини, суд вважає за можливе поділити між позивачем та відповідачем майно, що є обєктом спільної сумісної власності, в рівних частках, і визнати за [PERSON] право власності на ? частку будинку № 10 з господарчими спорудами, що розташовані по вул.Франко, в м.Марганець Дніпропетровської області. Щодо поділу майна в натурі та припинення права власності позивача на частку у спільному майні. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що спільне користування будинком неможливе через неприязні стосунки між нею та позивачем після розірвання шлюбу. Виділити 1/2 частину будинку неможливо з технічної точки зору. Крім того, позивач проживає за іншою адресою, і припинення\~ права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам. Тому, просила стягнути з неї на користь позивача грошову компенсацію в сумі 43084 грн. за ? частину домоволодіння № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області. Однак, позивач в своєму позові не просить поділити спірне майно в натурі, а відповідач не подавала зустрічного позову з вимогою поділу майна в натурі та припинення права власності позивача на частку у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на даний принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не вправі вирішувати спір поза заявлених вимог. Вимога [PERSON]\~щодо стягнення\~з неї на користь [PERSON] грошової компенсації в сумі 43084 грн. за ? частину домоволодіння № 10 по вул.Франка в м.Марганець Дніпропетровської області та залишення домоволодіння у її власності подана без дотримання вимог Цивільного процесуального кодексу, а тому не може бути розглянута в рамках даної цивільної справи. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доводи позивача, заперечення відповідача, зясувавши всі обставини справи, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved