Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № б/н від 13 квітня 2007 рокув розмірі 10 790,19грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 1 533,13грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 505,15грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф - 250,00грн. (фіксована частина); 501,91грн. (процентна складова), а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 квітня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 060,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 березня 2017 року має заборгованість - 10 790,19грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 1 533,13грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 505,15грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф - 250,00грн. (фіксована частина); 501,91грн. (процентна складова). Представник позивача Костенко Д.С. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови і правила надання банківських послуг визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні картки, а такж інші банківські послуги, зазначені в Заяві та Памятці клієнта. Належним чином заповнена заява підприсується клієнтом і таким чином клієнт виражає свою згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають укладений договір про надання банківських послуг. Згідно п. 3.1 вищевказаних Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває Клієнту Картрахунки, видає Клієнту Картк, їх вид та строк дії визначений в Заяві та Памятці Клеєнта, підписанням яких Клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, що вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви. Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2007 року складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інформації викладеної у вказаній заяві, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. Як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» відповідачу оформлено на його імя картку для виплат з базовою відсотковою ставкою - 3,0% на місяць, розміром щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, з пенею (1) - базова відсоткова ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше ніж 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникнення прострочки на суму від 50 грн. та зі штрафом при порушенні строку платежів по будь-якому із грошових зобов'язань - 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням ст. 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» було встановлено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складає суму пені, нарахованої як базова процентна ставка по договору/30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту, яка складає 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць та нараховується один раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам п'ять та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13 квітня 2007року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON], станом на 31 березня 2017 року, відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, сплачувались платежі по погашенню заборгованості за кредитом та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, що свідчить про надання згоди відповідачем про розмір кредитного ліміту та розміру відсоткової ставки, однак погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснювалося у неналежному порядку, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2017 року виникла заборгованість, яка включає: 1 533,13,21 грн. - заборгованість за кредитом, 8 505,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов'язань. Виходячи з предмету позову, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» окремо пред'явило вимоги до [PERSON] про стягнення штрафів, відповідно до пункту 8.6Умов та правил надання банківських послуг: штраф - 250,00 грн.(фіксована частина); 501,91 грн.(процентна складова), як на підставу нарахування штрафних санкцій, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У справі, яка переглядається, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Натомість зазначені Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а виходячи з обсягу долучених до позову доказів судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, чи саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16. В той же час, позивачем, ПАТ КБ «Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, що в сукупності із Заявою та Пам`яткою клієнта, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, тому відсутні підстави для задоволення вимог в частинні стягнення штрафів, нарахування яких передбачено саме Умовами та Правилами про надання банківських послуг. Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15. Крім того, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, тому позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 квітня 2007 року у розмірі 1 533,13 грн., та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 8 505,15 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційнийбанк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial