Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «МЕГАБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення кредитної заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість у сумі 4564,13 дол. США та 16425,62 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до договору № 146в/2006 від 01.06.2006 року, позивачем надано [PERSON] кредит в сумі 25000 дол. США на строк до 31.05.2021 року зі сплатою 12,5 відсотків річних. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2008 року до кредитного договору процентну ставку було збільшено до 17 відсотків річних. [PERSON] взяла на себе зобов'язання щомісячно вносити черговий платіж згідно з графіком повернення кредиту та сплачувати нараховані відсотки, які належним чином не виконує. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору були укладені договори поруки від 01.06.2006 року, згідно яких [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями [PERSON] і взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанню які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі. Станом на час звернення до суду за кредитним договором утворилась заборгованість, яка становить 4564,13 дол. США та 16425,62 грн. та підлягає солідарному стягненню з відповідачів у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи зазначене, та те що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 146в/2006 від 01.06.2006 року Відкритим акціонерним товариством «МЕГАБАНК» ( правонаступник - Публічне акціонерне товариство «МЕГАБАНК») відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 25000 дол. США на строк до 31.05.2021 року зі сплатою 12,5 відсотків річних. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2008 року до вказаного кредитного договору процентну ставку було збільшено до 17 відсотків річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (з кожним окремо) було укладено договори поруки № 146в/2006-п, № 146в/2006-п02, № 146в/2006-п-1 від 01.06.2006 року, відповідно до яких поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, як солідарні боржники. На час звернення до суду зобов'язання за кредитним договором не виконані. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно п. 1.1 та 2.1 яких відповідачі поручаються перед кредитором у повному обсязі за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору та всіх додаткових угод до нього. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки позичальник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Чинним законодавством встановлено поняття солідарної відповідальності, згідно якого кредитор за своїм розсудом може вимагати його виконання як від усіх боржників спільно, так і від кожного з них окремо або у будь-якому сполученні з іншими боржниками. Жоден з боржників не може вибути із зобов'язальних правовідносин до повного погашення зобов'язання кожним з них або всіма спільно. Якщо один з боржників виконає зобов'язання цілком, то воно припиняється, і тим самим інші боржники звільняються від виконання зобов'язань перед кредитором. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання та не сплатила борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як поручителі [PERSON], є солідарними боржниками разом з нею і відповідають перед позивачем у тому ж обсязі, що і вона. Разом з тим, суд не погоджується з нарахуванням пені в сумі 8800,56 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Оскільки позивачем нарахована пеня поза межами строку позовної давності (з 01.02.2014 року) тому суд зменшує її до 8761,31 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] солідарно з кожним з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 4564,13 дол. США та 15996,93 грн. ( заборгованість за кредитом - 1062,43 дол. США; заборгованість за відсотками - 3501,7 дол. США; пеня - 8761,31 грн. та штраф за невиконання кредитного договору - 7235,62 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 883,92 грн., по 220,98 грн. відповідно.

Outcome: partial