Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі- позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі- відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 18 серпня 2008 року у розмірі 16 291,13 гривень станом на 31 березня 2021 року, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 грудня 2014 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 41 580,64 грн., нараховану станом на 30 листопада 2014 року. Винесення рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 11 065,88 грн. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року, тобто за період з 18 серпня 2008 року по 30 листопада 2014 року, то за період після подання позовної заяви від 23 грудня 2014 року, з 24 грудня 2014 року по 31 березня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 16 291,13 грн., яка складається з наступного: 14 210,14 грн.- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2 080,99 грн.- три проценти від простроченої суми. Будь-яких заяв та клопотань в ході проведення судового розгляду від відповідача не надходило. Рух справи 14 липня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, у разі нявки відповідача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 серпня 2008 року [PERSON] 18 серпня 2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( що підтверджуєтеся довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки , яка додоється до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до пункту 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. 13 березня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 серпня 2008 року у розмірі 41580,64 (сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят гривень шістдесят чотири копійки). Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 415,81 (чотириста п`ятнадцять гривень вісімдесят одну копійку). Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати за публікацію виклику до суду в газеті «Слобідський край» у розмірі 212,10 (двісті дванадцять гривень десять копійок).Зазначене рішення набрало законної сили. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року, справа 635/294/15-ц, провадження №2/635/870/2015 (а.с.14-19) вбачається, що сума заборгованості за кредитом [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка була стягнута становить 41 580,64 грн. у тому числі основна сума заборгованості за кредитом становить 11 065,88 грн. Згідно довідки розрахунку(а.с.20-23) судом встановлено, що інфляційне збільшення на основну суму боргу становить 14 210,14 грн., а три проценти річних на основну суму боргу становить 2 080,99 грн. Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та трьох процентіврічних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 14 210,14 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2 080,99 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України на суму основного боргу, яка стягнута згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2015 року та відповідачем не сплачена є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270,00 грн (а. с. 1) - платіжне доручення). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved