Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 107268,52 грн., що виникла з кредитного договору № б/н від 20.01.2006 року, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 21139,95 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 79044,35 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 1500,00 грн.; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 5084,22 грн. Представник позивача в судовому засіданні 23.01.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 30.01.2017 року представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 161). Подав до суду заяву (вх. № 2965 від 30.01.2017 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 165). Відповідач в судовому засіданні 23.01.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, оскільки кредитний договір № б/н від 20.01.2006 року рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсним. В судове засідання, призначене на 30.01.2017 року [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 161). Причини неявки суду не повідомила. Також, в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача (а.с. 47-48), в яких зазначено, що жодної заяви на отримання кредитних коштів 20.01.2006 року в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» [PERSON] не подавалось, кредитних коштів остання від позивача не отримувала. Про існування такої заяви відповідачу стало відомо з заявленого цивільного позову в липні 2015 року. При цьому позивач відмовився надавати оригінал заяви на отримання кредитних коштів для огляду [PERSON]. Разом з тим, в заяві, ліва сторона якої заповнюється Клієнтом, заповнена не почерком відповідача, при цьому підпис замість Клієнта також зроблений не [PERSON], а іншою особою та повністю скопійований з підпису в паспорті останньої. Крім того, в даній заяві від 20.01.2006 року, в графі місце роботи клієнта стоїть назва «Агроінвест», посада начальник відділу. Також відповідач вказала, що ніколи не працювала на зазначеному підприємстві, а тому, відповідач не може погодитися з позовними вимогами. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. В матеріалах справи міститься договір № б/н від 20.01.2006 року (далі - Договір) сторонами якого зазначені публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]. За умовами цього Договору позичальник отримав кредит у розмірі 21000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який 24.12.2008 року збільшено та встановлено кредитний ліміт в розмірі 22500,00 грн. та 24.01.2009 року зменшено до 20470,00 грн. (а.с. 9), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів в році, що узгоджено сторонами заяві клієнта (а.с. 10). Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобовязаний погашати заборгованість п кредиту, відсоткам за його користування, по перевикористанню платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором. Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В звязку з неналежним виконанням умов Договору позичальником, перед позивачем станом на 31.05.2015 року виникла заборгованість в розмірі 107268,52 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 21139,95 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 79044,35 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом та пені в сумі 1500,00 грн., а також позивачем нараховано штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 5084,22 грн. у відповідності до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг за яким, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. У відповідності до частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад. Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина перша статті 1049 Цивільного кодексу України, встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписом частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір є обов'язковим. При цьому, відповідач [PERSON] наполягає на тому, що 20.01.2006 року з публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», кредитний договір не укладала, не підписувала та грошові кошти по ньому не отримувала. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15.03.2016 року визнано недійним договір (заяву) на отримання кредиту від 20.01.2006 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» 20.01.2006 року (а.с. 110). Вищевказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17.05.2016 року (а.с. 131-132). Частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15.03.2016 року набрало законної сили 17.05.2016 року. Крім того, рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15.03.2016 року та ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 17.05.2016 року залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.08.2016 року (а.с. 158-159). У відповідності зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак позивачем не надано належних доказів щодо укладення кредитного договору між Публічним акціонерним товариством кредитний банк «Приватбанк» та [PERSON], а докази надані відповідачем не спростовано. Враховуючи викладене, а також те, що кредитний договір № б/н від 20.01.2006 року вчинено поза волею відповідача, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та не відповідає вимогам чинного законодавства, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги не підлягають задоволенню в звязку з незаконністю та необґрунтованістю. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed