Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просило: - стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 231/2007/Ж від 24.09.2007 року в сумі 492647,20 грн. На обґрунтування позову зазначено, що між сторонами 24.09.2007 року укладений кредитний договір № 231/2008/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 25000 дол. США строком до 23.01.2032 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. 24.11.2008 року додатковою угодою до кредитного договору встановлено процентна ставка у розмірі 16,5 % річних. В звязку з тим, що відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, станом на 06.08.2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 492647,20 грн., за яких: 21455,73 дол. США заборгованість за кредитом, 1601,92 дол. США заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 75,76 грн. комісія за обслуговування кредиту, 7940,03 грн. штраф за пропуск платежів. Враховуючи, що наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачем зобовязань перед банком по договору, чим порушено охоронювані законом права та інтереси позивача. Представник позивача в судове засідання 30.08.2016 року, що згідно ухвали суду від 16.08.2016 року призначено в режимі відеоконференції не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні в режимі відеконференції 16.08.2016 року просила позов задовольнити на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив також врахувати зміст заперечень, що вже містяться в матеріалах справи (а.с. 70-71). Зазначав, що відповідач була позбавлена можливості сплачувати кошти за умовами кредитного договору. Так, в березні 2015 року у Кіровоградській філії ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» відповідачу відмовили у прийомі чергового платежу, посилаючись на те, що розпочалась процедура ліквідації банку. З квітня місяця її балансовий рахунок був заблокований і, як наслідок вона була позбавлена можливості здійснювати погашення кредиту. На неодноразові звернення відповідача стосовно заблокованого рахунку [PERSON] не реагував, а лише дублював у відповідях ті ж самі реквізити, вказуючи, що рахунок відповідача для обслуговування кредитної заборгованості залишився без змін. Представник зазначав, що за умови надання [PERSON] належних реквізитів почала б виконувати боргові зобовязання. Також, позов не підлягає задоволенню, оскільки банком не надано детальний розрахунок штрафних санкцій. Так розрахунок, що міститься в матеріалах справи суперечить умовам кредитного договору, а саме розрахунок штрафних санкцій банком здійснюється з 25.12.2014 року (а.с. 6). В той час, як згідно до п. 4.5 кредитного договору позичальник повинен сплачувати банку штраф в розмірі 20 % від суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту строк виконання яких не настав. Заборгованість у відповідача виникла у 2009 році, відтак вважає, що банк з цього часу нараховував відповідні штрафні санкції, проте приховував їх додаючи до суми відсотків. Тому, без детального зясування часу з якого банк нараховував штрафні санкції неможливо вести мову про правильність нарахування інших платежів. З цих, же підстав представник вказав, що не буде заявляти про застосування річного строку позовної давності до вимоги про стягнення пені. Крім того, відповідач сплачувала кошти після звернення позивача до суду, тому суд має визначитись з точним розміром існуючого боргу. Надав власний розрахунок сплачених коштів [PERSON] Проте, в судовому засіданні квитанції про сплату коштів на виконання кредитного договору надав за період 2007-2014 роки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено що 24.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 231/2008/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 25000 дол. США строком до 23.01.2032 року, зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 9-16). Згідно до п. 2.5.1 кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до 15 числа кожного календарного місця поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку, або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, встановлених в графіку. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плата за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. 20.06.2008 року згідно до додаткового договору до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року внесено до тексту кредитного договору наступні положення за неналежне виконання позичальником грошових зобовязань з погашення кредитної заборгованості, якщо прострочення виконання таких зобовязань сталося більше ніж на 7 календарних днів від дати, визначеної Графіком, як дата сплати чергового платежу, позичальник сплачує банку штраф у розмірі, визначеному умовами цього договору, який розраховується від суми невиконання зобовязань, а саме неповерненого кредиту та/або несплачених процентів та/або плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконанні станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання. Застосування або незастосування пунктів цього договору, яким встановлюються порядок нарахування та розмір неустойки (штраф, пеня) за невиконання та /або неналежне виконання позичальником умов договору, зокрема за прострочення позичальником термінів погашення заборгованості, є правом банку. Позичальник зобовязаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору неустойку (штраф/пеня) на першу вимогу банку. Неустойка (штраф/пеня) підлягає сплаті в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день сплати позичальником такої неустойки (а.с. 34). 24.11.2008 року додатковою угодою до кредитного договору встановлено процентна ставка у розмірі 16,5 % річних (а.с. 35). Згідно до додаткового договору № 3 від 15.01.2009 року до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року в період дії акції, а саме з дня укладення сторонами цього додаткового договору до 01.04.2009 року, позичальник зобовязаний здійснити погашення всієї своєї простроченої заборгованості перед банком за основним договором, яка утворилась/утвориться внаслідок прострочення терміну сплати частини основного боргу за кредитом, прострочення терміну сплати процентів за користування кредитними коштами, прострочення терміну сплати комісій (а.с. 41). Відповідно до п. 3 вище вказаного додаткового договору, якщо прострочена заборгованість позичальника за основним договором не буде погашена позичальником в повному обсязі станом на 01.04.2009 року, банк отримує право застосувати штрафні санкції в повному обсязі відповідно до умов основного договору за весь строк належного виконання зобовязань. Згідно до договору про внесення змін № б/н від 23.06.2009 року до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року (а.с. 43). Умов договору відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 06.08.2015 року в розмірі 492647,20 грн., яка складається з: 21455,73 дол. США заборгованість за кредитом, 1601,92 дол. США заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 75,76 грн. комісія за обслуговування кредиту, 7940,03 грн. штраф за пропуск платежів, що підтверджується розрахунком боргу (а.с. 5-6). 24.06.2015 року відповідач звернулась до позивача з листом повідомивши проте, що нею неодноразово з квітня місяця робились спроби перерахувати на розрахунковий рахунок, який зазначений в договорі про внесення змін б/н до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року за користування кредитом, але вони були марними, оскільки рахунок № 29096100010173 заблокований. Просила негайно у відповідності до до п. 7.6 договору повідомили її про діючі реквізити банку з метою здійснення всіх необхідних платежів, та направити на її адресу додаткову угоду для підписання. Оскільки, провина щодо невиконання договору відображених у пунктах 7.5., 7.6., договору щодо зміни реквізитів стороною виникла не з її вини, тому просила не нараховувати пеню за прострочення виконання зобовязань до моменту підписання додаткової угоди сторонами, щодо зміни реквізитів ПАТ «ВійЕйБі Банк». Окрім того, враховуючи не стабільну ситуацію в державі щодо курсу долару, просила повернути процентну ставку за користування кредитними коштами у попередній стан встановлену в розмірі 13 % річних, чим внести зміни до кредитного договору підписанням додаткової угоди від 24.06.2015 року запропонованою нею (а.с. 72). 24.07.2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» повідомив [PERSON], що у разі якщо вона бажає врегулювати спір в досудовому порядку їй потрібно найближчим часом погасити існуючу прострочену заборгованість в повному обсязі (а.с. 73). 20.07.2015 року [PERSON] звернулась до банку з заявою про реструктуризацію боргу в звязку із скрутним фінансовим становищем, а також просила надати їй кредитні канікули на період з 01.08.2015 року по 01.08.2016 року, тобто можливість не здійснювати обовязкові платежі за кредитом, списати всі відсотки, штрафи, пені нараховані їй за кредитним договором № 231/2007/Ж від 24.09.2007 року, зменшити до як найменшої відсоткову ставку за користування кредитом, пролонгувати строк дії кредитного договору № 231/2007/Ж від 24.09.2007 року ще на три роки, з урахуванням чого встановити новий графік погашення нею кредитної заборгованості перед банком (а.с. 74). 29.07.2015 року позивач відповідачу направив вимогу про погашення кредитної заборгованості за вих. № 32/3-21411, відповідно до якої [PERSON] повідомлено про розмір заборгованості в гривневому еквіваленті 492647,20 грн. та попереджено, що у випадку несплати заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів, банк буде змушений розпочати процедуру примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбаченого іпотечним договором від 24.09.2007 року, предметом якого є: будинок за № 22/59, загальною площею 43,97 кв.м., житловою площею 24,97 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кіровограда, вул. Ярославська (а.с. 7-8). 03.09.2015 року бак повідомив відповідача проте, що у звязку із невиконанням нею взятих зобовязань за кредитним договором № 231/2007/Ж від 24.09.2007 року в повному обсязі, банк звернувся до суду із заявою про стягнення з нею заборгованості по кредитному договору, тому вразі врегулювання спору в добровільному порядку відповідачу потрібно найближчим часом погасити існуючу заборгованість в повному обсязі за вказаними реквізитами. Що стосується прохання про реструктуризацію кредиту, а саме: надати кредитні канікули з 01.08.2015 року по 01.08.2016 року, списати відсотки, штрафи, пені нараховані за кредитним договором, зменшення відсоткову ставку за кредитним договором, пролонгувати строк дії кредитного договору ще на три роки повідомлено, що банк розглянув питання, але змушений відмовити (а.с. 75). Крім того, 03.09.2015 року банк повідомив відповідачу реквізити для погашення кредитних зобовязань (а.с. 76). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що нею сплачувались кошти у 2015-2016 роках, оскільки виходять за межі обґрунтування позову, не доведено перед судом та ці кошти можуть бути враховані державним виконавцем на стадії виконання судового рішення. Оскільки, розрахунком позивача доведено, що порушення умов кредитного договору відповідачем тривало значний проміжок часу до ліквідації філіалу банку у м. Кіровограда, то банк в силу ст. 1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення кредиту, інших платежів визначених за умовами договору. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 21455,73 дол. США заборгованість за кредитом, 1601,92 дол. США заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 75,76 грн. комісія за обслуговування кредиту, всього: 484707,17 грн. Відмовляючи представнику відповідача у повторному витребувані інформації у позивача щодо нарахованої пені, суд виходив з того, що представником відповідача змінено первинні підстави необхідності суду дослідження такого доказу, оскільки ним остаточно було зазначено, що така інформація дасть змогу довести перед судом існування прихованих платежів, а саме, що банк протиправно розмір нарахованої пені додавав до відсотків, що ним нараховувались. Така позиція належним чином не обґрунтована, доказів щодо цього не надано. Посилання представник відповідача про не відображення нарахованої пені з 2009 року, тобто з часу виникнення заборгованості не суперечить умовам додаткового договору до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року, згідно до яких застосування або незастосування пунктів цього договору, яким встановлюються порядок нарахування та розмір неустойки (штраф, пеня) за невиконання та /або неналежне виконання позичальником умов договору, зокрема за прострочення позичальником термінів погашення заборгованості, є правом банку. Тобто, нарахування пені відповідачу за невиконання умов договору з 25.12.2014 року не суперечить вище наведеним в додатковому договорі до кредитного договору № 231/2008/Ж від 24.09.2007 року умовам. Що ж стосується вимог про стягнення 7940,03 грн. штрафу за пропуск платежів, то суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вище викладене, оскільки в межах доводів відповідача та досліджених доказів про наявність валютного рахунку відповідач дізналась у вересні 2015 року. Суд витребовував інформацію у позивача про дату закриття філії банку у м. Кіровограді, проте така інформація суду надана не була. Відтак, залишились не спростовані доводи відповідача, що з березня 2015 року вона була позбавлена можливості сплачувати чергові платежі на виконання умов кредитного договору у м. Кіровограді. Також, суд витребовував у позивача методику розрахунку пені, проте така інформація надана не була. За її відсутності суд не може здійснити власний розрахунок пені у період, що лишився в межах позовних вимог, тобто з 25.12.2014 року. Таким чином, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial