Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати за ним право на отримання земельну частку (пай) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в адміністративних межах Куницької сільської ради Крижопільського району, Вінницької області, після роздержавлення і приватизації земель колишнього колгоспу «Жовтнева революція» - правонаступника Куницького колективного сільськогосподарського підприємства. Вказав, що в 18.03.1991 був прийнятий у колгосп «Жовтнева революція» на посаду ветсанітара. 04.06.1991 вступив в ради Радянської Армії та 04.06.1993 був звільнений з рядів армії. 12.07.1993 був прийнятий в члени правонаступника колгоспу «Жовтнева революція» - Куницького колективного сільськогосподарського підприємства на посаду ветсанітара, де працював до 1996 року. 01.03.1996 на загальних зборах Куницького КСП було затверджено комісією по розпорядженню і приватизації землі КСП, до функцій котрої входило складання та затвердження списків пайовиків, однак до вказаного списку його не було включено i про це він дізнався тільки у 2018 році, коли влаштувався на іншу роботу. Кожному члену КСП було видано земельну частку (пай), згідно поданих списків. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. У відзиві на позовну заяву, поданому представником Головного управління Держгеокдастру у Вінницькій області, вказано, що Головне управління вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв», Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організацій», право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: членство в колективному сільськогосподарському підприємстві; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акту. Згідно державного акту на право колективної власності на землю Куницького колективного сільськогосподарського підприємства с. Куниче Крижопільського району, Вінницької області, в основних та додаткових списках для отримання земельного паю, позивач в даних списках не значиться. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч. 4 ст. 122 ЗК України. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позов не визнають, просять відмовити в задоволенні. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Таким чином, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. На підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВН виданого 22.06.1994 Куницькою сільською радою народних депутатів, судом встановлено, що землю передано в колективну власність Куницькому КСП для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Куницької сілької ради народних депутатів від 13.01.1994 року 12 сесія 21 скликання. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таким чином, суд приходить до висновку, що право на позов у [PERSON] виникло в 1994 році, строк пред`явлення позову закінчився задовго до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому застосуванню підлягають правила про позовну давність передбачені ЦК УРСР 1963 року. Позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Куницьке» державного акта на право колективної власності на землю. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №602/182/17, від 08 травня 2019 року по справі №468/676/17-ц. Позивачем поважних причин порушення строку позовної давності не зазначено, тому у задоволенні позову суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed