Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач з 12 грудня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] .У шлюбі в них народилося троє дітей : син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, на даний час шлюб носить формальний характер, спільне проживання є неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки він суперечить її інтересам та інтересам дітей. Враховуючи, що діти проживають разом із нею, знаходяться на її утриманні та вихованні, просила визначити місце проживання дітей з нею. Відповідач [PERSON] не подав відзив на позов. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 24 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 12 грудня 2002 року [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) у Вишнівській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №3. Підтвердженням даного факту є свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане Вишнівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, 12 грудня 2002 року . Встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю за місцем її проживання. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В частині третій ст.56 СК України також зазначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд не зобов`язаний призначати сторонам строк для примирення, це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, суд залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] » . Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Враховуючи, що діти проживають разом із матір`ю, відповідач не заперечує щодо проживання дітей з матір`ю, а тому необхідно визначити місце проживання дітей за місцем проживання позивача, що відповідатиме інтересам дітей.

Outcome: approved