Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON], який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернувся в суд з позовом про тлумачення заповіту до відповідачів Вижницької міської ради, Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], де третьою особою є Служба у справах дітей Вижницької міської ради, Чернівецької області. Просить витлумачити заповіт складений [PERSON], [INFO], та посвідчений 12 грудня 2016 року [PERSON], секретарем Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №89, як виявлення його волі заповідати [PERSON], [INFO], все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,56 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Міліївської сільської ради (зараз Вижницька об'єднана територіальна громада). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], є: дружина померлого [PERSON], сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], дочки [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до заповіту складеного покійним [PERSON] та посвідченого секретарем виконавчого комітету Міліївської сільської ради 12.12.2016 року все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті заповів його сину, а своєму внуку, [PERSON]. Отримавши заповіт, він, як законний представник [PERSON], у встановленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. на підставі якої було зареєстровано спадкову справу 53/2018, номер у спадковому реєстрі 63385430. Однак на даний момент не може оформити спадкові права [PERSON] після смерті [PERSON], оскільки у заповіті неправильно вказано дату народження спадкоємця, а саме вказано, дату народження [INFO] року, тоді як відповідно до свідоцтва про народження вірна дата народження [PERSON] [INFO] року. Фактично помилка виникла лише у зазначенні місяця народження. Про те, що дідусь (а спадкодавець [PERSON] дійсно доводився дідусем [PERSON]) має намір заповісти своє майно саме йому було відомо всій родині, зокрема даний факт може підтвердити бабуся дитини [PERSON], оскільки за її словами, це було їхнє з дідусем спільне рішення, щоб саме внук [PERSON] успадкував це майно. Враховуючи дані обставини, виникла необхідність здійснити тлумачення даного заповіту, як виявлення волі заповідача [PERSON] заповідати все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті [PERSON], [INFO], жителю [ADDRESS]. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача Вижницької міської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Вижницької міської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо їх задоволення, підтвердили, що за життя [PERSON] повідомляв їм, що залишив заповітне розпорядження, відповідно до якого спадкоємцем майна належного йому є його внук [PERSON]. В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Вижницької міської ради не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника служби у справах дітей Вижницької міської ради надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON], який звернувся в інтересах малолітнього сина [PERSON], оскільки поданий позов відповідає інтересам та не порушує права малолітнього [PERSON] Процесуальні дії у справі. Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.02.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Штефюк Н.В. ([ADDRESS]) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м.Вижниця, Чернівецької області,спадкова справа №53/2018 року. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON], який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підтвердження позивачем [PERSON] позовних вимог про тлумачення заповіту, складеного [PERSON], [INFO], та посвідченого 12 грудня 2016 року секретарем Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №89, надано наступні докази: Копія свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], виданого 27 липня 2018 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №136 з даних якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року в с.Мілієве, Вижницького району Чернівецької області. Копія заповіту, посвідченого 12 грудня 2016 року секретарем Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №89 з даних якого вбачається, що [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право заповів - [PERSON], [INFO]. Копія державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого 10.04.2002 року на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання від 30.12.1999 року Міліївської сільської Ради народних депутатів Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №34 з даних якого вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,56 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Копія свідоцтва про народження [PERSON] Серія [NUMBER], виданого 11 вересня 1976 року в с.Мілієве, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №36 з даних якого вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON], [PERSON]. Копія свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], виданого 17.10.2012 року Кіровським міським відділом ЗАГС Кіровської області Російської Федерації, актовий запис №1831 з даних якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 жовтня 2012 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Копія свідоцтва про народження [PERSON], Серія [NUMBER], виданого 30 жовтня 2012 року Ленінським підрозділом Кіровського міського відділу РАЦС Кіровської області Російської Федерації, актовий запис №35 з даних якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Кіров, Кіровської області Російської Федерації. Батьками [PERSON] є [PERSON], [PERSON]. Довідка Вижницької міської ради №4-462 від 20 грудня 2018 року з даних якої вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON], який помер [INFO] року за законом являється: дружина [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. За заповітом являється онук [PERSON], [INFO]. Майно, яке входить до складу спадщини, що відкрилося після смерті [PERSON] - державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 1,56 га. Постанова приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. №102/02-31/53-2018 від 29.03.2019 року з даних якої вбачається, що приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. відмовлено [PERSON], який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,56 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв'язку з неможливістю ідентифікувати спадкоємця за заповітом, оскільки маються розходження в датах народження [PERSON] в свідоцтві про народження та в заповіті. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК. Згідно ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як передбачено п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об'єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача. Як зазначено в рішенні Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, справа №6-11329св08, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, оскільки у відповідності до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим позивачкою та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам на підтвердження позовних вимог про тлумачення заповіту судом встановлено, що: [INFO] року в с.Мілієве, Вижницького району Чернівецької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть; Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 1,56 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту; За життя, а саме, 12 грудня 2016 року - [PERSON], на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право заповів - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту; [PERSON], [INFO] є онуком померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження; 27 липня 2017 року [PERSON], який діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]; 26 листопада 2018 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. про відмову від обов'язкової частки після смерті чоловіка [PERSON], при цьому зазначивши, що їй відомо, що [PERSON] залишено заповіт на ім'я онука [PERSON]. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач [PERSON], який діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, однак, вивчивши пред'явлені ним документи, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з у зв'язку з неможливістю ідентифікувати спадкоємця за заповітом, оскільки маються розходження в датах народження [PERSON] в свідоцтві про народження та в заповіті. Отже, суд може розтлумачити заповіт, не змінюючи при цьому його змісту. Із змісту заповіту вбачається, що [PERSON] все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO] року. Як вбачається з досліджених судом доказів, [PERSON], який є онуком померлого [PERSON] народився [INFO] року. Суд приходить до висновку, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти онуку [PERSON], [INFO], де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, однак в заповіті помилково зазначено дату народження спадкоємця: «[INFO] року», замість вірного «[INFO] року». Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] підлягають задоволенню з метою реалізації малолітнім своїх спадкових прав. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved