Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 21.08.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 150228 грн. Вказує, що він пропрацював 27 років 2 місяці: з 11.06.1992 по 05.04.1999 на посаді помічника машиніста екскаватора, з 06.04 1999 року по 12.08.2019 виконував роботу відповідно трудового договору за спеціальністю машиніст екскаватора у кар`єрі на ПрАТ. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 16.05.2019 року №836 йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному ( С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5,S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійкими больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), трофічними порушеннями на кистях, які виникли з вини ПрАТ, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання. Довідкою МСЕК ( серія 12 ААА №054859) від 13.08.2019 [PERSON] первинно з 05.08.2019 року безстроково встановлена 3(третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 150228 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 05.09.2019 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Курочкіна І.С. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому позивач [PERSON] свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник позивача Слюсарчук Ю.М. в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 09:30 год. 09.09.2019. 09.09.2019 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 09-15 год. 12.09.2019, за клопотанням представника відповідача [PERSON] , у зв`язку з відрядженням до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для участі в іншому судовому засіданні. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 11.06.1992 по 05.04.1999 працював на посаді помічника машиніста екскаватора, з 06.04.1999 по 12.08.2019 виконував роботу відповідно трудового договору за спеціальністю машиніст екскаватора на ПрАТ «ПівнГЗК», загальний стаж позивача складає понад 27 років роботи в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 29-34). 12.06.2019 актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлена наявність у позивача професійного захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному ( С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5,S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійкими больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом( ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових ( ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, трофічними порушеннями на кистях (а.с. 21-24). Відповідно до п. п. 16, 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 червня 2019 року, причиною професійного захворювання позивача є робота машиністом екскаватору на виробничій дільниці №4 по прийманню гірничої маси у відвалі Ганнівського кар`єру, [PERSON] виконував роботу з керування екскаватором по прийманню гірничої маси у відвалах. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавши місце важких режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, протягом 27 років на підприємстві відповідача. Та підпадав під вплив на організм шкідливих факторів, показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативний на 5 дБ, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось оскільки [PERSON] працював на ПрАТ впродовж 28 років та 9 місяців, у зв`язку із чим запропоновано в.о. генерального директора [PERSON] організувати розроблення заходів щодо запобігання виникнення професійних захворювань, забезпечити постійний контроль за своєчасним виконанням заходів щодо гасіння загальної вібрації при експлуатації екскаваторів, організувати проведення лабораторних досліджень умов праці на робочому місці машиніста екскаватора в кар`єрі на відвалах (а.с. 21-24). Довідкою МСЕК від 13.08.2019 позивачу первинно з 05.08.2019 року безстроково, встановлена 3(третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з яких 50% вібраційна хвороба, за висновком якого він потребує забезпечення медикаментами, виробами медичного призначення, санітарно-курортного лікування, палицею, поперековим корсетом(а.с. 25). Згідно Санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, умови праці машиніста екскаватора визначені такими, що відносяться : по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони до 2 класу, по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню, по рівню шуму до 3 класу 1 ступеню, по рівню вібрації до 3 класу 1 ступеню, по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеню, по важкості праці до 3 класу 3 ступеню, по напруженості праці до 3 класу 2 ступеню (а.с. 14-20). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 червня 2019 року, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що позивач пропрацював на протязі значного періоду часу,понад 27років на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу на організм шкідливих факторів (а.с.21-24), показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативний на 5дБ (106дБ при ГДР 101 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99).(а.с.21-24) Шкідливі умови праці помічника машиніста екскаватора на ПрАТ «ПівнГЗК» відносяться: по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зоні - до 3 класу 1 ступеню шкідливості; по вмісту пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеню; по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеню шкідливості; по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Умови праці машиніста екскаватора на ПрАТ «ПівнГЗК», які відносяться по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню, по рівню шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості, по рівню вібрації до 3 класу 1 ступеню шкідливості, по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеню шкідливості, по важкості праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Згідно пунктів 18, 19 Акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки [PERSON] працював на ПрАТ впродовж 28 років та 9 місяців, у зв`язку із чим запропоновано в.о. генерального директора [PERSON] організувати розроблення заходів щодо запобігання виникнення професійних захворювань, забезпечити постійний контроль за своєчасним виконанням заходів щодо гасіння загальної вібрації при експлуатації екскаваторів, організувати проведення лабораторних досліджень умов праці на робочому місці машиніста екскаватора в кар`єрі на відвалах. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме понад 27 років, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 50 % та 3 група інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». При визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує позицію викладену у постанові Дніпровського апеляційного суду № 215/749/19 від 02.07.2019, та вважає необхідним, при задоволенні позову, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial