Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Спрямованим до суду позовом представник позивача просив ухвалити рішення, яким: 1. виділити позивачу зі спільної з відповідачем часткової власності житлового будинку № 1, що розташований за адресою: с. Вигода Житомирського району Житомирської області, вул. Дубова, кімнату розміром 23,7 кв.м., кімнату розміром 15,3 кв.м., сарай розміром 46,9 кв.м., літню кухню розміром 15,3 кв.м.; 2. виділити позивачу в натурі належну йому ? частину присадибної ділянки площею 0,70 га, що знаходиться за тією ж адресою; 3. стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50\~000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника вказав, що на підставі судового рішення його довіритель є власником вищевказаного нерухомого майна. Однак не зважаючи на дану обставину відповідач чинить йому перешкоди у користуванні такою нерухомістю. Необхідність відшкодування відповідачем моральної шкоди, представник позивача аргументує тим, що поведінка відповідача, виражена у здійснені перешкод у користування майном, вплинула на стан здоровя позивача і у звязку з цим останній доклав значних зусиль для нормалізації звичного способу життя. У судовому засіданні представник позивача, в його остаточній позиції щодо позову, заяву підтримав з наведених у ній підстав. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, адже, як вказали, рішення суду про визнання за позивачем права власності на назване вище нерухоме майно скасовано судом апеляційної інстанції, а тому останній фактично не є його власником. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року за позивачем, як за спадкоємцем за заповітом після померлої 28 лютого 2006 року матері [PERSON], визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку №1, що розташований по \~вул. Дубова \~в с. Вигода, Житомирського району, Житомирської області, загальною площею 91,5 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м. (а.с.16-17). 30 липня 2014 року проведено державну реєстрацію права власності позивача на вищевказане нерухоме майно (а.с.15). Власником іншої ? частини названого житлового будинку, згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2013 року, що набрало законної сили 2 грудня 2013 року, є відповідач (а.с.18-19). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 3 березня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року, яким визнано за позивачем право власності на ? частину згадуваного житлового будинку, скасовано. Інші і досліджені судом докази не покладені в основу судового рішення, адже, на думку суду, не є суттєвими для правильного вирішення спору по суті. Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними нормами матеріального закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Кодексу). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 Кодексу). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 Кодексу). Резюмуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Інститут права спільної часткової власності, як убачається з наведених вище імперативних норм матеріального Закону, передбачає, що субєктами такого права можуть бути лише власники майна. Як встановлено в ході судового розгляду, позивач, хоча на даний час і є фактичним власником майна, яке просить виділити, оскільки право власності останнього не оспорювалось, однак правовстановлюючий документ (у даному випадку рішення суду), на підставі якого за останнім зареєстровано право власності, скасований судом і такий судовий акт набрав законної сили. За таких фактичних обставин справи, підстав для задоволення позову немає і права позивача судовому захисту не підлягають. У звязку з цим, інша і похідна від первісної вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 50\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди до задоволення також не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed