Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач [PERSON] мотивував наступним. Згідно заповіту, складеного 06.12.2006 року [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі № 191, в якому вона заповіла позивачу земельну частку (пай), розташовану у землях КСП ім..Шевченка, розміром 2,38 га , належну її на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що виданий 21.11.1996 року. До смерті спадкодавець виготовила на вказану земельну ділянку технічну документацію та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого [PERSON] є власником земельної з цільовим призначенням ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4543 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] на території Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області. Після отримання державного акта змін до заповіту спадкодавець не внесла. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину, як спадкоємець за заповітом, фактично прийняв позивач [PERSON] Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по причині того, що у заповіті допущені помилки у формулюванні змісту розпорядження (предметом спадкування вказано право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, а предметом спадкування фактично є земельна ділянка). Вказані вище обставини позбавили позивача права на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом. З метою захисту спадкових прав, позивач просить суд розтлумачити зміст заповіту, як заповідальне розпорядження [PERSON] своїми майновими правами на земельну ділянку згідно державного акту серії [NUMBER]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Івановецької сільської ради Барського району [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту, складеного 06.12.2006 року [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі № 191, в якому вона заповіла позивачу земельну частку (пай), розташовану у землях КСП ім..Шевченка, розміром 2,38 га , належну її на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що виданий 21.11.1996 року. Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру заповітів. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Після її смерті, позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви. Нотаріусом заведено спадкову справу № 52/2018 від 20.02.2018 року. Згідно матеріалів спадкової справи, окрім позивача спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. Спадкоємців, які б в інший спосіб заявили про свої права на спадщину за законом чи за заповітом в суді не встановлено. Згідно довідки Івановецької сільської ради Барського району від 19.02.2018 за № 118 [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] Нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальних дій, пов'язаних з оформленням спадкових прав після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Івановецької сільської ради Барського району. Відмова нотаріуса мотивована тим з тим, що [PERSON] в заповіті заповіла земельну частку (пай) за сертифікатом серії [NUMBER], а спадкоємцем був пред'явлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на конкретну земельну ділянку. Враховуючи те, що в суді не встановлено наявність у [PERSON] прав на іншу земельну частку (пай) або на інші земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд при вирішенні питання тлумачення заповіту вважає за необхідне встановити ідентифікацію земельних ділянок, на які позивач просить нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, з майновими правами [PERSON], які зазначені в заповіті. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.06.2018 за № Н-374/0-0.26-599/133-18 [PERSON] належала лише одна земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в землях КСП ім.. Шевченка Івановецької сільської ради Барського району площею 2,38 в умовних кадастрових гектарах, право на яку було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні частки (паї) на території Івановецької сільської ради Барського району, яка затверджена розпорядженням голови Барської районної державної адміністрації від 18.06.2008 року № 335, [PERSON] взамін вище зазначеного сертифіката отримала в натрі (на місцевості) земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4543 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] на території Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Вказана інформація підтверджується копією державного акта. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельній ділянці площею 2,4543 га присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, після виділу земельної частки (паю) у натурі на заміну Сертифікату на право на земельну частку (пай) громадянам видається Державний акт на право власності на земельну ділянку. За звичаєм, особи земельна частка (пай), яких виділена, продовжують вважати себе власником земельного паю, хоч вже мають державний акт на право власності на конкретну земельну ділянку, як об'єкт матеріального світу. Тобто, термін право на «земельний пай» трансформувався на земельні ділянки тих осіб, які виділили свій пай в натурі та отримали інший правовстановлюючий документ на землю держаний акт на право приватної власності. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Отже, у суду не має сумнівів, що підставою для одержання [PERSON] у власність земельної ділянки, право на яку посвідчується державним актом серії [NUMBER], стало виділення в натурі (на місцевості) належної її земельної частки (паю). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідей до ст.213 цього кодексу. В розумінні ст.ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. Встановлений ст. 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним. Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3, 4 ст.213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт [PERSON], посвідчений 06.12.2006 секретарем виконкому Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі № 191, слід розуміти як розпорядження [PERSON] на випадок своєї смерті про передачу у спадок належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отриманої у власність на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їй земельної частки (паю), право на яку посвідчувалось сертифікатом серії [NUMBER]. Враховуючи те, що таке тлумачення заповіту не виходить за межі розпорядження зробленого [PERSON] на випадок своєї смерті, та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд задовольняє позов в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору, та у відповідності до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України покладає їх на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved