Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за №11190371000 від 27.07.2007 року, яка складається із процентів у розмірі 4003,52 шв.франка, що еквівалентно 120 272,82 грн., нарахованих з 01.11.2012 року по 20.03.2017 року, пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 26 815,29 грн., що нарахована з 22.03.2017 по 23.01.2018 року та 3% річних з суми коштів, що стягнута за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року по справі за №1915/20130/2012 у розмірі 942,02 шв.франка, що станом на 23.01.2018 року еквівалентно 28 299 грн.99 коп. В обґрунтування вимог банк вказує, що 27.07.2007 року між банком та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту за №11190371000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачці кредит (грошові кошти) в сумі 8495,55 швейцарських франків, а остання зобовязалася повернути наданий кредит щомісячно у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 26.07.2028 року, зі сплатою процентів у розмірі 8,99% річних. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобовязань по договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість та банк звернувся у 2012 році до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року по справі за №1915/20130/2012 позов банку задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 11 491 швейцарських франків 67 сантимів, що еквівалентно 98 400 грн.76 коп. та судовий збір у розмірі 984,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11.02.2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року залишено без змін. На підставі даного рішення суду були видано виконавчі листи, які предявлено до виконання. На виконання рішення суду 08 лютого 2016 року на рахунок банку надійшли кошти у розмірі 99\~384,76грн., які були конвертовані у шв. франки та направлені на погашення процентів у розмірі 2864,98 шв. франків та кредиту у розмірі 898,13 шв. франків. 21 березня 2017 року на рахунок банку надійшли кошти у розмірі 206\~684,13грн., з яких 4685,38грн. були направленні на погашення пені згідно рішення суду, 201\~998,75 грн. були конвертовані в 7490,28шв. франків і направленні на погашення заборгованості по кредиту у розмірі 7181,38шв.франків та 308,90 шв. франків по процентах. Станом на 21.03.2017 року заборгованість по кредиту була погашена у повному обсязі. Однак, залишились не виконаними у повному обсязі зобовязання відповідача по поверненню процентів та пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором, що не були предметом розгляду по справі за №1915/20130/2012, а саме: 4003,52 шв.франка заборгованість по процентах за користування кредитом, що за еквівалентно 120 272,82 грн., нарахована з 01.11.2012 року по 20.03.2017 року; пеня за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 26 815,29 грн., за період з 22.03.2017 по 23.01.2018 року; а також 3% річних з суми коштів, що стягнута за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року по справі за №1915/20130/2012 у розмірі 942,02 шв.франка, що станом на 23.01.2018 року еквівалентно 28 299 грн.99 коп. Посилаючись на наведене, банк просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М. від 09 лютого 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2018 року, справу № 607/1918/18 передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Чернецькій І.М., згідно розпорядження № 356 від 29 травня 2018 року, у звязку з закінченням терміну повноважень судді Сташків Н.М. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцької І.М. від 01 червня 2019 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження. 04 квітня 2018 року представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності. Вказав, що позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі, внаслідок чого отримав судове рішення від 22.11.2013 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2014 року та було виконане відповідачем добровільно. Відтак, вважає, що даний позов предявлено банком поза межами строку позовної давності. 16 травня 2018 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву. Вказала, що позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі, внаслідок чого отримав судове рішення, яке було добровільно виконане відповідачем. Відтак, у кредитора є лише право на 3% річних, які передбачені ст.625 ЦК України. Крім того, вказує, що додатками, які містяться у позовній заяві не можливо підтвердити обґрунтованість позовних вимог та належність заборгованості, яку просить стягнути банк. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні даного позову. 14 червня 2018 року представник банку подав відповідь на відзив. Вказав, що подані додатки до позовної заяви належним чином обґрунтовують заявлені позовні вимоги та розмір нарахованих процентів. У судовому засіданні представник банку позов підтримав в повному обсязі, заславшись на доводи викладені у ньому. \~ \~ \~ \~Відповідач та її представник адвокат [PERSON] заперечили щодо задоволення позовних вимог, зіславшись на висновки Верховного Суду викладені у постанові у справі за № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року . Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між банком та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту за №11190371000, відповідно до умов якого Банк надав відповідачці кредит (грошові кошти) в сумі 8495,55 швейцарських франків, а остання зобовязалась повернути кредит щомісячно у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 26.07.2028 року, зі сплатою процентів у розмірі 8,99% річних. У грудні 2012 року банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення достроково всієї суми кредиту, що підтверджується копією позовної заяви та визнається сторонами спору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 листопада 2013 року по справі за №1915/20130/2012 задоволено позов банку до [PERSON] та стягнуто з останньої заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 11491 швейцарських франків 67 сантимів, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 26.11.2012 року 98 400 грн.76 коп., а також судовий збір у розмірі 984,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 лютого 2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2013 року залишено без змін. На підставі даного судового рішення банком отримано виконавчий лист за № 1915/20130/2012 від 14 квітня 2014 року, який звернуто до виконання З довідок розрахунків заборгованості за кредитом та процентами [PERSON] станом на 23 січня 2017 року встановлено, що на виконання рішення суду в погашення заборгованості надійшли наступні кошти: - 08.02.2016 року -3763,11 шв.франків, з яких 2864.98 шв.франків направлені на погашення процентів та у 898.13 шв.франків на погашення кредиту; - 21.03.2017 року - 7490.28 шв.франків, з яких 7181.38 шв.франків направлені на погашення заборгованості по кредиту та 308.90 шв.франків на погашення заборгованості по процентам. Згідно постанови державного виконавця від 29 вересня 2017 року виконавче провадження ВП №43241295 закінчено, оскільки борг повністю сплачено згідно платіжного доручення №334. Відповідно до офіційного розпорядження НБУ, офіційний курс гривні до шв. франка станом 12 березня 2019 року становить 2606,8619 грн. за 100 шв. франків. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи наведене та те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилась у звязку з предявленням у 2012 році позову про дострокове стягнення всієї суми боргу згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, суд приходить до висновку, що у банку було відсутнє право нараховувати відсотки за кредитним договором, тому вимога про стягнення відсотків за користування кредитом з 01.11.2012 року по 20.03.2017 року та пені за їх несвоєчасну сплату є необгрунтованою. Аналогічні висновки викладені у постановах [PERSON] Верховного Суду у справах за № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року, № 444/9519/12 від 28.03.2018 року. Так, у правовому висновку [PERSON] Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Посилання представника банку на те, що передбачений умовами кредитного договору розмір процентів та пені нараховуються за прострочення виконання зобов'язання і після рішення суду про дострокове стягнення боргу до повного виконання відповідачем зобов'язань є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на умовах кредитного договору та вимогах закону. Зазначене відповідає вищевказаним правовим висновкам [PERSON] Верховного Суду . Щодо вимоги банку про стягнення трьох процентів річних за невиконання рішення суду, слід зазначити наступне. Положеннями ч. 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із вимогами ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Положеннями ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене та те, рішенням суду від 22 листопада 2013 року на користь позивача з відповідача було стягнуто певну суму грошей на виконання зобовязання кредиту, суд приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобовязань, які [PERSON] належним чином не виконувала, що дає підстави для звернення банку за судовим захистом шляхом стягнення 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання. Разом з тим, представник відповідача просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача, вважаючи, що станом на дату звернення до суду з позовом, позовна давність уже минула, що є підставою відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Проте необхідно вказати, що звернення до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості та винесення судового рішення, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку (21.12.2016 р. Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у справі № 3-123гс14 (№ в ЄДРСРУ 63939964), і не може вважатися датою початку перебігу позовної давності. Суд зауважує, що нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, ці суми не є сумами неустойки, в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому до їх стягнення застосовується загальний строк позовної давності, котрий обмежується останніми 36 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Датою звернення банку з позовом до відповідача у цьому провадженні про стягнення 3% річних є 01 лютого 2018 року (згідно поштового штампа на конверті), а розрахунок позивача по сумі 3% річних зроблено за період з 11 лютого 2014 року по 21 березня 2017 року. Відтак, суд вважає, що до стягнення, в межах визначеної законом позовної давності, підлягають суми нараховані за період з 01.02.2015 року по 21.03.2017 року (тобто з дати відправлення позивачем позовної заяви до суду згідно штампа поштового відділення до дати повного виконання судового рішення). Період з 11 лютого 2014 року по 01 лютого 2015 року виходить поза межі трирічного строку давності на звернення до суду, а тому у стягненні будь-яких нарахованих позивачем сум 3 % річних за цей період, слід відмовити. З приводу суми грошового зобовязання, на яке підлягають нарахування 3% річних, суд вважає за необхідне, зазначити наступне: -за період з 01 лютого 2015 року по 08 лютого 2016 року розмір трьох процентів річних становить 351.36 шв.франків, згідно наступного розрахунку: базою нарахування є сума боргу стягнута згідно рішення суду 11\~491.67 шв. франів*3%/100/365 * на 372 дні прострочки, що становить 351,36 шв. франків; -08.02.2016 року відповідачем на виконання рішення суду було сплачено кошти у розмірі 99\~384,76, які конвертовані у 3763,11 шв.франков, з яких 2864.98 шв.франків направлені на погашення процентів та 898.13 шв.франків на погашення кредиту. Відтак, сума заборгованості станом на 08 лютого 2016 року становила 7728,56 шв.франків (11491,67- 3763,11); - за період з 08 лютого 2016 року по 21 березня 2017 року розмір трьох процентів річних становить 259,17 шв.франків, виходячи із наступного розрахунку: базою нарахування є сума боргу 7728,56 шв. франків*3%/100/365*408 днів прострочки, що становить 259.17шв. франків, загалом на загальну суму 610.53 шв. франки, що еквівалентно станом на день винесення судового рішення 15\~915,60грн. ( 610,53*26.0685грн.). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь банку трьох проценти річних за весь час прострочення виконання зобовязання за період з 01 лютого 2015 року по 21 березня 2017 року у розмірі 610,53 шв. франка, що станом на 12 березня 2019 року еквівалентно 15\~915 (пятнадцять тисяч девятсот п'ятнадцять) грн. 60 коп., згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 березня 2019 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням наведеного та розміру задоволених позовних вимог, суд вважає, що з [PERSON] на корись банку слід стягнути судовий збір у розмірі 1762грн. пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial