Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач орган опіки та піклування Вашківецької міської ради, який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулись в суд з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] жителя [ADDRESS] відношенні до його неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтували наступним. [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Матір дитини - [PERSON] , [INFO] - померла. На даний час неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні Хотинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №1, де дівчинка і перебувала, ще коли була жива матір дитини. Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] №1378 складеного 14.12.2018 року соціальним інспектором Карапчівського старостату, встановлено, що [PERSON] інвалід 2 групи, прописаний та проживає з [PERSON] матір`ю-пенсіонеркою та братом [PERSON] - інвалідом з дитинства 3 групи. Проживає сім`я в незадовільних умовах, будинок маленький, двері розбиті, опалення нічне, в будинку холодно. Згідно пояснення від 28.11.2018 року [PERSON] , батька дитини, на даний час він не готовий взяти на виховання свою неповнолітню дитину оскільки не створив умов для виховання дитини, та матеріально не зможе її утримувати, [PERSON] - бабуся підтвердила, що виховати внучку вони не зможуть тому згідні аби дитина проживала в інтернаті. Відповідно до довідки «Хотинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №1» від 24.01.2019 р. за №23 [PERSON] свою дитину не провідує, не цікавиться станом здоров`я та успіхами доньки, фінансово не забезпечує. Відповідно до характеристики на [PERSON] , виданою старостатом с.Карапчів Вижницького району Чернівецької області від 11.12.2018 року за №1370, [PERSON] , зареєстрований в с.Карапчів , Вижницького району Чернівецької області. Проживає у господарстві своєї матері-пенсіонерки. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Не працює, являється інвалідом 2 групи і батьком неповнолітньої дитини, яка знаходиться у Хотинській школі-інтернат і не має можливості утримувати доньку та надати належне виховання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини Вашківецької міської ради, яке відбулося 14.03.2019 року (протокол №2), [PERSON] . з`явився, з позбавленням батьківських прав не згідний. Але забирати дитину з школи-інтернату теж не може, оскільки не дасть дитині належного виховання. Вважають, що є доведеним той факт, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої доньки, [PERSON] [INFO] , свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, при чому робить це без поважних причин, а тому орган опіки та піклування Вашківецької міської ради вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини, викладені в позові, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, відзив не надано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Процесуальні дії у справі. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши думку представника позивача щодо заочного порядку розгляду справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову органу опіки та піклування Вашківецької міської ради, Чернівецької області необхідно відмовити виходячи з наступного. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 05.04.2005 року виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №15. [INFO] [PERSON] - померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 12.11.2018 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №37. На підтвердження позивачем позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , надано наступні докази: Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] №1378 складеного 14.12.2018 року соціальним інспектором Карапчівського старостату, з даних якого вбачається, що [PERSON] інвалід 2 групи, прописаний та проживає з [PERSON] матір`ю-пенсіонеркою та братом [PERSON] - інвалідом з дитинства 3 групи. Проживає сім`я в незадовільних умовах, будинок маленький, двері розбиті, опалення пічне, в будинку холодно. Копія пояснення [PERSON] від 28.11.2018 року згідно якого [PERSON] пояснив, що проживає разом з матір`ю [PERSON] , пенсіонеркою, не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи інвалідності з дитинства, на даний час не готовий взяти на виховання свою неповнолітню дитину оскільки не створив умов для виховання дитини, та матеріально не зможе її утримувати. Надає згоду на проживання дочки [PERSON] у Хотинській школі-інтернат. Довідка «Хотинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №1» №23 від 24.01.2019 року з даних якої вбачається, що [PERSON] свою дитину не провідує, не цікавиться станом здоров`я та успіхами доньки, фінансово не забезпечує. Характеристика Вашківецької міської ради №1370 від 11.12.2018 року з даних якої вбачається, що [PERSON] , зареєстрований в с.Карапчів , Вижницького району Чернівецької області. Проживає у господарстві своєї матері-пенсіонерки. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Не працює, являється інвалідом 2 групи і батьком неповнолітньої дитини, яка знаходиться у Хотинській школі-інтернат і не має можливості утримувати доньку та надати належне виховання. Довідка МСЕК серія №024560 від 27.01.2010 року з даних якої вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ-ї групи інвалідності з дитинства, не здатний до трудової діяльності у звичайних виробничих умовах. Довідка «Хотинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №1» №91 від 28.03.2019 року з даних якої вбачається, що [PERSON] прибула на навчання 01.09.2011 року, вихованням дитини постійно займається бабуся, вона ж і забирає дівчинку на канікули додому. Олеся дуже тепло говорить про бабусю і надалі бажає проживати з нею. За період навчання дитини в школі батько, [PERSON] жодного разу не провідав її, не цікавиться станом здоров`я та успіхами доньки, фінансово не забезпечував, зі слів дівчинки з батьком вона не дуже близька, бачиться рідко. Висновок органу опіки та піклування Вашківецької міської ради №2 від 14.03.2019 року з даних якої вбачається, що орган опіки та піклування Вашківецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитини, яка перебуває на повному утриманні в «Хотинській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат №1». При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2, ч.2, ч.3, ч.6 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно зі ст.165 цього ж Кодексу, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Із роз`яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Із роз`яснень, викладених у ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач посилаючись як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] батьківських обов`язків не виконує, життям, здоров`ям та почуттями доньки не цікавиться, жодної часті у її навчанні, вихованні, розвитку, матеріальному утриманні не приймає, жодного разу не навідувався до дитини. Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов`язками, позивач не надав. Згідно позиції викладеної у постанові Верховного Суду України №465/3694/14-ц від 16.01.2019 року вбачається наступне: Ураховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд не встановив і не визначився, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення. Існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ-ї групи інвалідності з дитинства, не здатний до трудової діяльності у звичайних виробничих умовах, проживає у важких матеріальних умовах разом з матір`ю пенсіонеркою [PERSON] , яка забирає неповнолітню [PERSON] , [INFO] додому на канікули. Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. До відповідача [PERSON] раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Сама по собі відсутність зустрічей з дитиною, враховуючи малолітній вік дитини та матеріальне становище відповідача, не є підставою позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову органу опіки та піклування Вашківецької міської ради, Чернівецької області, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про позбавлення батьківських прав [PERSON] , необхідно відмовити. На підставі ст.ст.150, 164, 165 СК України, п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року,

Outcome: dismissed