Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 014/0037/82/75606 від 05.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15\~000 доларів США на строк до 04.06.2017 року зі сплатою 13,500 відсотків річних за користування кредитними коштами, комісій та тарифів згідно з умовами кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 12.06.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 014/20-46/63-218, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати за зобов`язаннями боржника, які виникають за вказаним кредитним договором. Однак, [PERSON] порушив свої кредитні зобов`язання та допустив виникнення і зростання заборгованості за вказаним кредитним договором, загальний розмір якої станом на 29.08.2019 року позивачем визначено як 27\~200 доларів США. З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялись повідомлення на адресу відповідачів, які залишені ними без задоволення. Тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та понесені судові витрати в розмірі 11 251,27 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з вказаних підстав підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок цей відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Марціновська Д.М. в судовому засіданні підтримала поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вказаним кредитним договором не передбачено такого виду забезпечення виконання зобов`язання як порука, а в п. 3.5 визначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань може бути укладено договір застави нерухомого майна. Крім того, між позивачем та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в заставу (іпотеку) передано нерухоме майно трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , та належить відповідачам на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2213. Право власності на це нерухоме майно зареєстроване у ОКП «Коломийське МБТІ» 07.09.1999 року, записано в реєстрову книгу за № 4283. Скориставшись своїм правом щодо позасудового способу звернення стягнення на іпотеку, позивач ще в 2010 році звернувся із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на вказане заставне майно. 06.05.2010 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Чіпко Н.З. вчинено виконавчий напис за № 679 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 114\~574,64 грн. шляхом звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки. На виконання цього виконавчого напису відділом ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції 20.05.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на майно боржника і оголошено заборону на його відчуження. 17.06.2010 року проведено опис майна і передано його на реалізацію, проведена експертна оцінка майна, призначено торги і вказану квартиру передано на реалізацію. 13.04.2011 року повторні прилюдні торги по реалізації арештованого майна не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту та 14.04.2011 року проведено переоцінку квартири. Згідно з листом від 18.04.2011 року № ч/8-06-06, виданим начальником Коломийського міськрайонного управління юстиції, підстав для зупинення виконавчого провадження по даному виконавчому напису немає. Зважаючи на вказані обставини, відповідач [PERSON] вважає, що одночасне стягнення заборгованості з поручителя та звернення стягнення на іпотеку у рахунок погашення кредитного боргу призводить до подвійного стягнення на користь кредитора однієї й тієї ж суми заборгованості. Крім того, відповідач [PERSON] просить суд врахувати те, що на момент укладення вказаного договору поруки вона перебувала із позичальником [PERSON] в шлюбі. Однак, на даний час шлюб між ними розірвано, спільне майно розподілено в судовому порядку. Крім того, вказаний у позовній заяві розрахунок суми заборгованості суперечить висновкам Верховного Суду України, оскільки на момент укладення кредитного договору (05.06.2007 року) сума кредиту становила 15\~000 доларів США і була еквівалентна 75\~750 грн. Згаданий вище виконавчий напис від 06.05.2010 року був вчинений на 114\~574,64 грн., що засвідчує вимогу банку про дострокове повернення кредиту. І саме з цієї дати слід рахувати строк пред`явлення вимог до поручителя відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення поруки), який вже сплив. Тому [PERSON] просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї як з поручителя заборгованості за вказаним кредитним договором та понесених судових витрат відмовити. 04.03.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив на позовну заяву відповідачем подано з порушенням визначених ухвалою суду строків, тому наявні підставі для відмови у його прийнятті. Крім того, представник позивача вважає безпідставними посилання [PERSON] на те, що начебто з умов кредитного договору випливає, що забезпечення кредитних зобов`язань позичальника може здійснюватися лише на підставі договору застави нерухомого майна, оскільки процитований [PERSON] пункт кредитного договору не встановлював вичерпного переліку договорів, що можуть виступати забезпеченням по кредиту. Вказаним кредитним договором визначено, що протягом строку його дії кредитор може вимагати від позичальника надання одного або декількох видів забезпечення. У вказаному відзиві [PERSON] не заперечує факту укладення між нею та позивачем договору поруки, згідно з умовами якого вона добровільно взяла на себе відповідальність перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] . Посилання відповідача на нібито подвійне стягнення суми кредитної заборгованості представник позивача вважає необґрунтованим, а сімейний стан поручителя жодним чином не може впливати на договірні відносини між нею та банком, що виникли на підставі укладеного договору поруки. Посилання відповідача [PERSON] на позицію Верховного Суду щодо відсутності права на стягнення відсотків за кредитним договором є помилковими та стосуються лише правовідносин, де банк в судовому порядку змінив строк виконання зобов`язань, пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому вказаний висновок не стосується суті вказаного спору. Крім того, вказані висновки Верховного Суду стосуються лише стягнення нарахованих відсотків, а заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11\~292 долари США 08 центів підлягає обов`язковому стягненню солідарно з відповідачів. Тому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 18.06.2020 року в запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, адвокат Марціновська Д.М. вказала, що оскільки договір поруки є похідним від кредитного договору і кошти отримав позичальник, а не поручитель, тому й основний обов`язок перед кредитором несе позичальник. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, доходить наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 05.06.2007 року між та [PERSON] укладено вищевказаний кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 15\~000 доларів США грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на строк до 04.06.2017 року включно зі сплатою 13,500 % річних, комісії згідно з умовами погашення заборгованості до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (а.с.15-18). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 29.08.2019 року становить 27 200 доларів США 68 центів, з яких: 11\~292 доларів США заборгованості за кредитом; 15\~908 доларів США заборгованість за відсотками (а.с.13, 14). З метою позасудового врегулювання спору позивач 30.08.2019 року надсилав відповідачам повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та погашення вказаної заборгованості. Ці вимоги залишені без задоволення (а.с.22, 23). Судом встановлено, що 12.06.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 014/20-46/63-218, відповідно до якого поручитель бере на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/0037/82/75606 від 05.06.2007 року. Згідно з умовами кредитного договору боржник (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця, шляхом внесення ануїтентних платежів до 15 числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4\~ ст.559 ЦК України \~(в ред., чинній на час виникнення поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору поруки цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після повного виконання зазначених зобов`язань. Крім того, порука припиняється, якщо банк протягом трирічного строку не пред`явить вимог до поручителя. \~ \~ \~ \~ \~ Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов`язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов`язання за кредитним договором (постанова ВСУ від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14)). Слід мати на увазі, якщо у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. У разі, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати (постанова ВСУ від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зроблено висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. З урахуванням наведеного,\~перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин. Тобто, вчинення виконавчого напису у даній справі потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Банк у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. \~ \~ Судом встановлено, що з метою забезпечення повернення коштів за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку була передана трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала відповідачами на праві спільної часткової власності. \~ \~ \~ Скориставшись\~своїм правом\~досудового врегулювання\~спору,\~позивач у\~2010\~році звернувся\~до нотаріуса\~із заявою\~ про\~вчинення виконавчого\~напису на\~це заставне\~майно.\~Приватним нотаріусом\~Галицького районного\~нотаріального округу\~Чіпко Н.З.\~вчинено виконавчий\~напис №\~679\~від 06.05.2010\~року про\~стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 114\~574,64 грн. шляхом звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки. На виконання вказаного виконавчого напису відділом ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції 20.05.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на майно боржника і оголошено заборону на його відчуження. 17.06.2010 року проведено опис майна і передано його на реалізацію, проведена експертна оцінка майна, призначено торги і вказану квартиру передано на реалізацію. 13.04.2011 року повторні прилюдні торги по реалізації арештованого та описаного майна не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту та 14.04.2011 року проведено переоцінку квартири. Згідно з листом від 18.04.2011 року № ч/8-06-06, виданого начальником Коломийського міськрайонного управління юстиції, підстав для зупинення виконавчого провадження по даному виконавчому напису немає. Отже, оскільки вказаний виконавчий напис видано 06.05.2010 року, то встановлений в п. 4.1 договору поруки трирічний строк позовної давності закінчився 07.05.2013 року. За таких обставин суд доходить висновку про те, що строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого заявлено відповідачем [PERSON] , позивачем пропущено, оскільки звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису свідчить про зміну строку виконання основного зобов`язання в розумінні правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142 18). Таким чином, суд приходить до висновку, що порука за вказаним договором поруки припинена, в зв`язку з чим в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості слід відмовити. Щодо вимог до відповідача [PERSON] як позичальника слід зазначити наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що\~після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18),\~наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, справа № 643/16336/16-ц (провадження № 61-12848св18), від 12 вересня 2018 року, справа № 473/825/16-ц (провадження № 61-3240св18), від 12 вересня 2018 року, справа № 186/1974/14-ц, (провадження №61-24172св18). Таким чином, якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, скориставшись засобом позасудового (судового) захисту свого порушеного права, він на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Аналогічні правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 2-724/11, провадження № 61-15022св19 (ЄДРСРУ № 87857527), від 12 лютого 2020 року у справі № 194/425/17, провадження №61-44413св18 (ЄДРСРУ № 87703177), від 23 січня 2020 року у справі № 750/1061/16-ц, провадження № 61-23668св18 (ЄДРСРУ № 87243029), від 22 січня 2020 року у справі № 209/450/17, провадження № 61-7686 св 19 (ЄДРСРУ № 87115097) та ін. Судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту станом на 29.08.2019 року складає 11 292 долари США 08 центів та підлягає стягненню з позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу наведеної норми випливає, що вона передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу ? 3% : 365 ? кількість днів. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем (графа 10), прострочення періодичних платежів розпочалося з 17.12.2007 року і з цієї дати до 29.08.2019 року (час нарахування спірної заборгованості) кількість днів прострочення складає 3 913. Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 17.12.2007 року по 29.08.2019 року повинні становити 3\~631 долар США 71 цент (11 292 ? 3% : 365 ? 3913) і саме вказана сума відсотків річних підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою та заявою про забезпечення позову сплачено судовий збір в розмірі 11 251,27 грн., що стверджується платіжними дорученнями від 09.10.2019 року (а.с. 1,5). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача [PERSON] на користь позивача в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст.251, 526, 530, 559, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial