Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (далі за текстом - ПАТ «УКРСОЦБАНК») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 61148,23 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ПАТ «УКРСОЦБАНК» і відповідачем [PERSON] 14.02.2008р. був укладений кредитний договір № 2008/694-Ф03.16/37 на загальну суму 38930,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних з кінцевим терміном повернення 13.02.2013р. ПАТ «УКРСОЦБАНК» повністю та в строки виконав свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 12.12.2014р. перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму за кредитом, відсотками, пенею, інфляційними витратами 61148,23 грн. Також, позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий відповідачу [PERSON] кредит був забезпечений порукою відповідача [PERSON], що підтверджується договором поруки № 08-09/234 від 14.02.2008р., відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви про застосування строку позовної давності, в яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу просили розглянути у їх відсутність. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк» (а.с. 71, 72, 73-74), \~правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК» (а.с. 35-70, 75, 76-77, 78-80) та [PERSON] 14 лютого 2008 року був укладений договір кредиту на купівлю транспортних засобів № 2008/694-Ф03.16/37, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу в розмірі 38930,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних з кінцевим терміном повернення 13 лютого 2013 року (а.с. 8-12, 27-31), відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму та надав її Позичальнику, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобовязався повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування ним, згідно з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1 договору кредиту. Відповідно до п. 4.1. договору кредиту у\~разі прострочення позичальником строків сплати процентів, позичальник сплачує кредиторові\~\~пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Згідно п. 4.3. договору кредиту позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за зазначеним договором кредиту 14 лютого 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та [PERSON] (далі за текстом - Поручитель), з іншої, сторони, був укладений договір поруки № 06-09/234 відповідно до якого сторони встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед АКБ «Укрсоцбанк» відповідати по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 2008/694-Ф03.16/37 від 14.02.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 38930,00 грн., сплатити проценти за його користування в розмірі 13,50 % річних від суми залишку кредиту, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 13-16, 32-34). ПАТ «УКРСОЦБАНК» виконав свої зобовязання за кредитним договором, здійснивши видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] у сумі 38930,00 грн., що підтверджується його заявою про видачу готівки № 1 від 14.02.2008р. (а.с. 86). В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 12.12.2014р. з урахуванням заборгованості за кредитом, відсотками, пенею, інфляційними витратами склала загальну суму 61148,23 грн. (а.с. 6-7). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимог чинного законодавства та умов договору кредиту належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановленідоговором кредиту строки у звязку з чим позивач скористався своїм правом вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у примусовому порядку.Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем, у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання з повернення кредиту в обумовлені договором кредиту строки не виконав, то згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «УКРСОЦБАНК» станом на 12.12.2014р. становить 61148,23 грн., у тому числі заборгованість: заборгованість за кредитом 26589,77 грн.; заборгованість за відсотками 17946,62 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5302,44 грн.; пеня несвоєчасне повернення відсотків 2985,57 грн.; інфляційні витрати за кредитом 5317,95 грн.; інфляційні витрати за відсотками 3005,87 грн. (а.с. 6-7). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем [PERSON] до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Водночас суд бере до уваги заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч. 3\~ст. 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4. ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.1., п. 1.1.2 договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 2008/694-Ф03.16/37 від 14.02.2008р. сторони встановили наступний порядок погашення суми основної заборгованості: з березня 2008 року по січень 2013 року щомісячно рівними частками по 648,83 грн.; у лютому 2013 року - 649,03 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 13.02.2013р. (а.с. 8-11). Таким чином, умовами договору кредиту, строки сплати чергових платежів визначено\~місяцями. Отже, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання прийнятих зобовязань (п. 7.3. кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 13 лютого 2013 року (п. 1.1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа місяця наступного за звітним для сплати кредиту та процентів (п. п. 2.4.1., 2.4.4. Кредитного договору). Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. п. 1.1.1., 1.1.2., 4.1. кредитного договору) [PERSON]\~зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків\~\~повернення кредиту та\~процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок [PERSON] повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право ПАТ «УКРСОЦБАНК» вважається порушеним з моменту недотримання [PERSON] строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись [PERSON] частинами до 10 числа місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту\~\~(місяця, дня) невиконання відповідачем [PERSON] кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 12.12.2014р. відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту (строкова заборгованість) з 10.08.2009р., (прострочена заборгованість) з 10.03.2010р., процентів за користування кредитом з 10.03.2011р., у зв'язку із чим з 10 березня 2011 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Таким чином, аналізуючи умови договору, укладеного між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] і зміст вищезазначених норм права, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В постанові Верховного Суду України від 05.04.2017р. у справі № 6-522цс17 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2013 року, рішення якого є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 10 березня 2011 року, а відповідно довхідного штампу на позовній заяві ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 09 червня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Таким чином, з огляду на наведене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу за договором кредиту з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Що ж стосується позовних вимог ПАТ «УКРСОЦБАНК» до поручителя [PERSON], то суд не погоджується з вимогою позивача, що вказаний поручитель має нести солідарну відповідальність із боржником [PERSON], та вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Так, як було зазначено вище, поручитель уклав окремий договір поруки з ПАТ «УКРСОЦБАНК», з якого вбачається, що порука діє до повного виконання зобовязань за договором кредиту. Отже, з зазначеного слідує, що строк поруки договором не встановлено. З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] припинив здійснювати виплати за договором кредиту з 10 серпня 2009 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у кредитора виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного основного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 10 вересня 2009 року (з моменту порушення зобовязання щодо сплати тіла кредиту) та протягом наступних шести місяців. З матеріалів справи також вбачається, що із позовом до позичальника та/або поручителя ПАТ «УКРСОЦБАНК» після припинення позичальником здійснення виплат за договором не зверталось. Відповідно до ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.09.2014р. по справі № 6-53цс14, який згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязків для судів, суд вважає необхідним вказати на наступне. Згідно до вимог ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~(в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин та спору сторін), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4\~ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень другого речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. У постанові від 17.09.2014р. у справі № 6-70цс14 Верховний Суд України за результатами розгляду заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013р. у справі за позовом про стягнення заборгованості дійшов правового висновку про те, що якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги: такою вимогою кредитора до поручителя може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку; непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням; звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. В звязку з наведеним та на підставі встановлених судом обставин справи, з урахуванням досліджених судом доказів, суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УКСОЦБАНК» щодо стягнення з поручителя [PERSON] грошових коштів солідарно з боржником [PERSON] Таким чином, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених ПАТ «УКСОЦБАНК», про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 61148,23 грн. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі ст. ст. 253, 254, 256, 257, 267, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 550, 553, 554, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed