Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 24.09.2018 року, яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , [INFO] , яка оголошена померлою. Однак, при реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. 24.09.2018 року на 1/2 частку вказаної квартири накладено обтяження (заборона на нерухоме майно), що підтверджується відповідним витягом з вказаного Державного реєстру. Підставою для накладення вказаного обтяження відповідач вважав той факт, що дружину позивача [PERSON] оголошено померлою згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.08.2008 року, а 24.09.2018 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач зазначає, що відповідачем на подану ним заяву з проханням зняття вказаної заборони надано відповідь, згідно з якою відповідно до ст.47 ЦК України спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Однак, оскільки часом відкриття спадщини у відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день, з якого особа оголошується померлою, а дружину позивача оголошено померлою рішенням вказаного суду від 06.08.2008 року, то п`ятирічний строк з часу відкриття спадщини сплив в серпні 2013 року. Тому відповідач зобов`язаний зняти заборону відчуження майна на вказану частку квартири, оскільки така заборона порушує права та законні інтереси позивача як власника, унеможливлює користування та розпорядження даним майном. Тому позивач, посилаючись також на норми ст. 391 ЦК України, просить скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на 1/2 частку вказаної квартири, номер запису про обтяження: 28066327 від 24.09.2018 року, зареєстрований вказаним нотаріусом, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2018 року, індексний номер: 43165988. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 06.05.2019 року його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його та позивача відсутності, не заперечив проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.32). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був щоразу повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів (а.с. 26, 31, 34). Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.08.2008 року (справа 2-«о»-69/2008 р.), яке набрало законної сили 17.08.2008 року, за заявою позивача [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої було зареєстроване у вказаній квартирі, оголошено померлою (а.с.9). Судом встановлено, що 24.09.2018 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2666, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , як померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 7). У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 25.09.2018 року, індексний № 139001940, вказано, що на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину від 24.09.2018 року того дня (24.09.2018 року) вказаним нотаріусом до цього Реєстру внесено запис - заборона на нерухоме майно, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 43165988 від 24.09.2018 року; особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] ; обтяжувач: [PERSON] , яка визнана судом померлою (а.с. 8). Листом № 104/01-16 від 12.10.2018 року вказаний нотаріус повідомив позивача на його лист від 03.10.2018 року про те, що відповідно до ст.47 ЦК України спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (а.с. 10). Згідно зі ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Статтею 1216 вказаного Кодексу передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 15.05.2013 року в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що оскільки часом відкриття спадщини у відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день, з якого вона оголошується померлою, а дружину позивача оголошено померлою згідно з рішенням суду від 06.08.2008 року, яке набрало законної сили 17.08.2008 року, то вказаний п`ятирічний строк з часу відкриття спадщини сплив 17.08.2013 року. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України захист права власності позивача необхідно здійснити шляхом припинення дії, яка порушує це право, та відновлення становища, яке існувало до такого порушення, тобто скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на 1/2 частку вказаної квартири, що належить позивачу на праві приватної власності, оскільки така заборона порушує його права та законні інтереси, унеможливлюючи користування та розпорядження даним майном. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 328, 391 ЦК України, та,

Outcome: approved