Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року постановлено позов задовольнити, визнано незаконним та скасовано наказ начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» №55-о/д від27 червня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ». Разом з тим, у позовній заяві позивачем вказано, що станом на 03.09.2019р. орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу складає 4 500,00грн. Крім того, представником позивача адвокатом Слупко О.М. у судовому засіданні 18.12.2019 року до початку судових дебатів заявлено заяву про подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 20 грудня 2019 року представник позивача Слупко О.М. звернувся до суду з клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу у цивільній справі №161/14786/19 в розмірі 5 500,00 грн. На підтвердження вказаних витрат долучив копії договору про надання правової допомоги від 23.07.2019р. №75, додатки №1 від 23.07.2019р. №2 від 07.10.2019р. до договору, копії рахунків-фактур №20 від 03.09.2019р., №21 від 11.10.2019р., №26 від 17.12.2019р., №27 від 18.12.2019р., копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №20 від 03.09.2019р., №21 від 11.10.2019р., №26 від 17.12.2019р., №27 від 18.12.2019р., копії меморіальних ордерів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання від 18.02.2020р. про розгляд справи за його відсутність, водночас клопотання підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, водночас заперечив подане клопотання в повному обсязі, мотивуючи тим, що стягнення гонорару не передбачено умовами укладеного договору про надання правової допомоги. Вказує, що адвокатом позивача не надано розбивки вартості кожної окремої послуги та затраченого часу на її виконання. Зазначає, що оскільки позовна заява та відзив підписані позивачем, то вони адвокатом не готувалися. Зауважує, що не долучено фінансового документу на підтвердження понесених витрат. Дослідивши необхідні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу з огляду на таке. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. При постановленні судового рішення від 18 грудня 2019 року в даній цивільній справі, судом не вирішено питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: стягнення судового збору та витрати на правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Відповідно до ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 року у справі №308/15007/15-ц вказав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 23.07.2019р. №75, додатки №1 від 23.07.2019р. №2 від 07.10.2019р. до договору, копії рахунків-фактур №20 від 03.09.2019р., №21 від 11.10.2019р., №26 від 17.12.2019р., №27 від 18.12.2019р., копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №20 від 03.09.2019р., №21 від 11.10.2019р., №26 від 17.12.2019р., №27 від 18.12.2019р., копії меморіальних ордерів із зазначенням призначення платежу «для оплати рахунків». Суд зауважує, що у актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) детально описано характер наданих послуг, кількість годин, потрачених на їх виконання та вартість останніх. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5 500,00 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені у запереченнях на клопотання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу, зокрема з посиланням на те, що позовна заява та відзив від 11.10.2019р. підписані не адвокатом, а позивачем особисто, оскільки це не спростовує обставин надання адвокатом Слупко О.М. правової допомоги щодо їх підготовки. Оскільки клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача в порядку статті 137 ЦПК України не надходило, то це виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.11.2019 року № 902/347/18. Також суд зауважує, що при винесенні судового рішення не вирішувалось питання щодо стягнення судового збору, тому суд вважає за необхідне вказати таке: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням викладено, з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» слід стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved