Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, надання права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено частково. Усунено [PERSON], [INFO], від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Визначено [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON]. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі посилаючись, на те що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судово - медична експертиза № 573, не може бути належним доказом по справі, так як стан здоров'я [PERSON] який був зафіксований в картах медичної допомоги та був оцінений на час його огляду, тобто на 15.01.2012 року не може стверджувати дійсно у якому стані знаходився останній, та бути причиною відсторонення її від спадщини. Позивачка [PERSON] звернувшись до суду із вказаним позовом, який уточнювала під час розгляду у суді першої інстанції, зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0684 га, яка розташована за тією ж адресою та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Після смерті брата єдиним спадкоємцем першої черги на вказане майно є його дружина - відповідачка по справі [PERSON] Оскільки позивачка разом з пасинком померлого доглядали за останнім, допомагали купляти лікарські препарати та продукти харчування, допомагали доглядати за будинком, а відповідачка навпаки не надала своєчасної допомоги [PERSON] з метою отримання спадкового майна, так як знала, що останній страждає на серцево-судинну недостатність, не оцінила його реальний стан та несвоєчасно викликала швидку допомогу, тому вважає, що вона є недобросовісним спадкоємцем і не має права на спадкування, оскільки ухилялася від надання допомоги своєму чоловікові, який знаходився у безпорадному стані, тому просила суд усунути відповідачку від права на спадкування, надати позивачці право на спадкування та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Заслухавши доповідача, представника позивачки [PERSON] - [PERSON], яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволені позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України за таких підстав. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], актовий запис № 63 від 16.01.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського РУЮ у м. Донецьку (а.с. 9). Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді житлового будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], який належав померлому на праві власності згідно договору купівлі - продажу від 04 листопада 1999 року та земельної ділянки площею 0,0684 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку /а.с. 70/. [PERSON] з 11 жовтня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] про що свідчить актовий запис № 540 від 11.10.2008 року у відділі РАЦС Будьоннівського РУЮ у м. Донецьку (а.с. 85). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не складав (а.с77). Як вбачається із Спадкової справи померлого [INFO] [PERSON], 27 січня 2012 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], як дружина померлого (а.с.80). [PERSON] згідно наданих суду свідоцтв про народження і реєстрацію шлюбу є рідною сестрою померлого [PERSON] (а.с.7,8,11,12). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про усунення відповідачки від права на спадкування після смерті чоловіка, суд першої інстанції виходив з того, що інфаркт міокарду, який мав місце у померлого, є важкою патологією, загрозливою для життя людини, в період часу з 13 січня 2012 року по 16 січня 2012 року [PERSON] міг знаходитися у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а відповідачка, знаючи про його хворобу, протягом трьох днів з 13 січня 2012 року по 16 січня 2012 року, коли у померлого була загроза життю і він потребував сторонньої допомоги, не викликала своєчасно швидку допомогу, а визначаючи [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], виходив з того, що позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на той час до спадкування було закликано спадкоємців першої черги - [PERSON], заява позивачки не була прийнята, тому для здійснення права позивачки щодо спадкування надав додатковий строк для прийняття спадщини. Однак такі висновки суду першої інстанції щодо усунення відповідачки від права на спадкування після смерті чоловіка та надання позивачці додаткового строку для прийняття спадщини є помилковими. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, оскільки з 11 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим, інші, особи, які мають право на спадкування у першу чергу відсутні. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні спору між сторонами повинен був встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивачка, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надала доказів про умисне ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю, доказів про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачки, остання мала можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Апеляційний суд вважає, що факт перебування спадкодавця в безпорадному стані в похилому віці, наявність в нього тяжкої хвороби або каліцтва, перебування його у безпорадному стані підлягає доведенню з використанням належних доказів, зокрема рішенням МСЕК, яке по даній справі відсутнє. Суд першої інстанції при ухваленні рішення послався на висновки документальної судової - медичної експертизи № 753, /а.с.184 - 186/ згідно яких комісія дійшла висновків, що смерть [PERSON] настала в результаті гострої серцевої недостатності , як наслідок ішемічної хвороби серця у формі трансмурального інфаркту міокарду передної -перетинної області лівого шлуночку, верхівки і бічної стінки. Враховуючи характер змін ЕКГ від 15.01.2012 року можна говорити що у [PERSON] на момент проведення ЕКГ мав місце трансмуральний інфаркт міокарду передньо - перетинної області лівого шлуночку, верхівки і бічної стінки. Давність цього інфаркту може обчислюватися до декількох діб. Вказана патологія, як правило, супроводжується важким станом, аж до розвитку кардіогенного шоку і втрати свідомості. Таким чином, убачається що в період часу з 13.01.2012 року по 16.01.2012 року [PERSON] міг знаходиться в безпорадному стані. Враховуючи, що за наявності інфаркту міокарду у тому числі і трансмурального ( який мав місце у гр.. [PERSON]) хворому показаний повний спокій, можна говорити, що в період часу з 13.01.2012 року по 16.01.2012 року [PERSON] потребував сторонньої допомоги. Інфаркт міокарду, який мав місце у [PERSON] є важкою патологією, загрозливою для життя людини. Разом з тим, з дослідницької частини зазначеної експертизи вбачається, що серцево-судинним захворюванням померлий [PERSON] страждав починаючи ще з 2009 року, експертиза була проведена лише на підставі карток виїзду швидкої медичної допомоги від 15 січня 2012 року, швидку допомогу викликала саме відповідачка, із зазначеної експертизи не вбачається, що остання мала можливість надати допомогу померлому, проте ухилялася від обов'язку щодо її надання, враховуючи поведінку відповідачки, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги хворому, яка весь час мешкала зі своїм чоловіком, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] не ухилялася від свого обов'язку щодо надання допомоги, у розумінні вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Пояснення свідка [PERSON], яка є лікарем швидкої допомоги, у суді першої інстанції про те, що своєчасний виклик швидкої допомоги міг спасти життя хворому, також не свідчить про ухилення відповідачки від виконання свого обов'язку, щодо надання допомоги своєму чоловікові, у розумінні вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Оскільки відповідачка відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу має право на спадкування за законом на майно, що залишилося після смерті свого чоловіка, а позивачка, як рідна сестра померлого, відповідно до вимог ст.1262 ЦК України - у другу чергу, а тому при наявності спадкоємця першої черги, позовні вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємцю другої черги не грунтуються на законі і в задоволенні їх необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed