Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі позивач, Банк) звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі) заборгованості за кредитним договором в розмірі 73608,58 доларів США та витрат зі сплати судового збору в розмірі 28958,27 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем [PERSON] з метою отримання банківських послуг укладено з Банком кредитний договір №244-08ф від 30.04.2008, згідно з яким відповідач отримав від Банку кредит на суму 38180 доларів США. Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 03.03.2009 між Банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №244/3-08Ф. В порушення вимог статей 509, 525, 526, 554 ЦК України та умов договору відповідачі зобовязання належним чином не виконали, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 18.06.2018 (за вирахуванням нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірі 21094,86 доларів США, яку позивач, користуючись своїми процесуальними правами та дбаючи про виконання відповідачами своїх зобовязань, не враховує при нарахуванні кредитної заборгованості), дорівнює 73608,58 доларів США, з яких 33217,42 долари США сума заборгованості за кредитом, 40391,16 доларів США сума заборгованості за відсотками. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача. Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем їх проживання судової повістки разом із копіями позовних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відміткою від 12.10.2018, 31.10.2018 про неможливість вручення поштового відправлення, поштове повідомлення на імя [PERSON] від 02.11.2018 отримане 01.11.2018 тещею відповідача. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приписами ч.3 ст.130 ЦПК України визначено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. В силу наведених процесуальних приписів відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час, дату і місце судового засідання. Відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю учасників справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Між позивачем (з 14.06.2010 організаційно-правова форма змінена з Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та відповідачем [PERSON] укладений договір кредиту №244-08ф від 30.04.2008, згідно з яким відповідач отримав від Банку кредит в сумі 38180,00 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 10.04.2015 для оплати придбаного згідно з договором купівлі-продажу №22-04/08-01 від 22.04.2008 автомобілю Toyota Camry, 2008 року випуску. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги між Банком та відповідачем [PERSON] укладено договір застави вказаного транспортного засобу заставною вартістю 209575,00 гривень, що в еквіваленті складає 41500 доларів США (а.с.7-12). За виконання відповідачем [PERSON] умов вказаного кредитного договору відповідати перед Банком зобовязався відповідач [PERSON], про що 03.03.2009 між ним, [PERSON] та Банком укладено договір поруки №244/3-08Ф (а.с.13-14). З розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №244-08ф від 30.04.2008 вбачається, що відповідачі станом на 20.03.2018 мають заборгованість за наданим кредитом в розмірі 73608,58 доларів США, з яких 33217,42 долари США сума заборгованості за кредитом, 40391,16 доларів США сума заборгованості за відсотками (а.с.15-17). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ; до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики (параграфа 1 цієї глави), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст.ст.526, 527, 530, 541 ЦК України (глава 48 - виконання зобовязання) зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Положеннями ст.625 ЦК України (глава 51 правові наслідки порушення зобовязання; відповідальність за зобовязання) передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За приписами ст.ст.553, 554 ЦК України (глава 49 забезпечення виконання зобовязання) у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з п.п.3.1.2, 3.5.2 згаданого вище договору поруки у випадку невиконання позичальником та поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель та позичальник зобовязані відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення. Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 розяснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в порушення норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за укладеним ними з Банком договором кредиту належним чином не виконали, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved