Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.06.2006 р. між позивачем та [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]) був укладений кредитний договір № DNH4KP20300729 (надалі за текстом - кредитний договір) за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 237 гривень 50 копійок зі сплатою відсотків у розмірі 25,08 % річних до 16.06.2007 р. Відповідач по справі зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. [INFO]. позичальник - [PERSON] помер. 09.04.2013 р. позивачем було отримано відповідь від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори за вих. № 962 від 28.03.2013 р., в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Позивач визначив відповідача на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки остання проживала на момент смерті разом з позичальником. Станом на день смерті у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 25 520 грн. 42 коп., з яких: 15 976 грн. 42 коп. - заборгованість за кредитом, 9 544 грн. - пеня. Оскільки, заборгованість за кредитом погашена не була, у зв'язку з чим, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 75). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 55), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а. с. 57). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликалася судовими повістками - зі зворотнім повідомленням на 05.09.2014 року, 25.09.2014 року, 31.10.2014 року, 29.03.2013 року (а.с. 59, 61, 63 - 65, 71 - 74). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 17.06.2006 р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого позивач надав останньому грошові кошти у розмірі 10 237 гривень 50 копійок зі сплатою відсотків у розмірі 25,08 % річних до 16.06.2007 р. (а.с. 7 - 27). Відповідач по справі зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. [INFO]. позичальник - [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 30.12.2008 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 37). Позивачем було направлено претензію кредитора до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори за вих. № 1835 від 25.02.2013 р. (а.с. 41 - 42). Факт відправлення підтверджується реєстром відправки № 2660 (а.с. 38 - 39) та чеком (а.с. 40). Позивач визначив відповідача на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки остання проживала на момент смерті разом з позичальником. Станом на день смерті у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 25 520 грн. 42 коп., з яких: 15 976 грн. 42 коп. - заборгованість за кредитом, 9 544 грн. - пеня, що підтверджено розрахунком (а.с. 6). Позивачем здійснювались заходи щодо врегулювання спору в досудовому порядку, а саме на адресу відповідача направлялась лист - претензія (а.с. 43), що підтверджено списком групованих поштових відправлень (а.с. 44 - 45). У відповідності до кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплаті процентів у разі прострочення повернення чергової частини позики. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, розмір нарахованих позивачем пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 9 544 грн., а також той факт, що стягнення заборгованості за кредитом пов'язана зі смертю позичальника з його спадкоємця, з урахуванням розумності та справедливості, суд вважає за доцільне на підставі ст. 551 ЦК України зменшити вдвічі розмір нарахованої позивачем неустойки до 4 772 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками по кредитному договору у розмірі 15 976 гривень 42 копійки, неустойку у розмірі 4 772 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial