Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача за первісним позовом Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем з 15 липня 2014 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі, від якого має дитину [PERSON] , [INFO] . З 14 липня 2019 року вона не проживає із чоловіком. На даний час дитина проживає із нею, та вважає, що правильним місцем проживання дитини є місце проживання з нею. Батько дитини матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Тому просить суд місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначити за місцем проживання позивача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] на адресу суду надав відзив на позов, у якому зазначив, що заперечує щодо вимог позивача та просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив суду, що він дійсно перебував у шлюбі із позивачем, від якого народився [PERSON] , [INFO] . Вважає, що дитина повинна проживати із батьком. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за зустрічним позовом Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що він із позивачем знаходився в зареєстрованому шлюбі з 2014 року, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Вважає, що дитина повинна проживати саме із батьком. Мати дитини не зможе створити необхідні умови для проживання та нормального розмітку дитини, тому як саме він з часу народження постійно займався її вихованням, доглядом та піклувався про неї. Мати дитини три роки не приїздила до України. Відповідач не має постійного місця проживання, власного житла. Вважає, що в інтересах дитини, проживати саме з батьком. Мати дитини не може дати належного виховання та розвитку, а також матеріального забезпечення. Не може забезпечити нормальні безпечні для здоров`я житини умови проживання. Також мати дитини має намір вивезти дитину на постійне місце мешкання за кордон, що є неприпустимим. У зв`язку з викладеним просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , на адресу суду надала відзив на позов, у якому зазначила, що заперечує щодо вимог позивача та просить суд відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання позивача [PERSON] ; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Посилались на обставини викладені в позові, але в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник підтримали свої позовні вимоги та просили суд місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання відповідача [PERSON] ; витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Посилались на обставини викладені в позові, але в задоволенні первісного позову просили суд відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Михайлова Ж.М. у судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства, з урахуванням висновку Органу опіки та піклування, наданого у даній справі. Заяви, клопотання учасників справи 12 листопада 2019 року відповідачем наданий відзив на позов. 22 листопада 2019 року позивачем надана відповідь на відзив. 05 грудня 2019 року надані заперечення на відповідь на відзив. 17 грудня 2019 року третьою особою наданий висновок про визначення місця проживання дитини, відповідачем надана заява про об`єднання позовів. 20 грудня 2019 року позивачем наданий відзив на позов відповідача. Процесуальні дії суду 21 жовтня 2019 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 17 грудня 2019 року ухвалою суду об`єднані позови сторін. 20 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду. 03 лютого 2020 року ухвалою суду замінена третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що з 15 липня 2014 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року (а.с.14). Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження видане 05 травня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 331 (а.с.15). Як вбачається з акту № 2493 про проживання без реєстрації складеного 08 серпня 2019 року та затверджений Директором КП КМР «УКОЖФ» Т.І.Щебетовим за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрацію з липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] (а.с.16). Згідно до акту обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей 05 вересня 2019 року з метою обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за адресою проживають [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , та для проживання та розвитку дитини створені всі необхідні умови (а.с.17). Позивач [PERSON] працює у КЗ «Кам`янська міська лікарня № 7» ДОР» на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії з 06 серпня 2019 року по теперішній час, що вбачається з довідки надана 14.08.2019 року начальником відділу кадрів Кошкіної В.П. та характеристики В.о.головного лікаря КЗ «Кам`янська міська лікарня № 7» ДОР» Дяченко В.Г. (а.с.46, 47). Згідно до довідки - характеристики від 04 серпня 2019 року № 294, яка надана Головою правління ОСББ «Комсомолець» Шкірманцевим В.О. скарг та заяв від мешканців будинку за даною адресою на [PERSON] до правління не надходило (а.с.48). Відповідно до характеристики, яка видана директором комунального закладу «Спеціальний навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок)-загальноосвітня школа 1 ступеня № 5 «Дніпряночка» Камянської міської ради, [PERSON] , 2015 року народження, відвідує СНВК № 5 з листопада 2017 року, на протязі двох років перебування дитини у дошкільному закладі дитину виховував батько, на той час безробітний, так як мати працювала за кордоном та утримувала родину фінансово; на протязі останнього часу дитину виховує і лікує мати, яка показала себе як турботлива людина, яка здійснює заходи з лікування дитини та активно приймає активну участь в роботі батьківського комітету; дитина з радістю реагує на матір та сприймає турботу з її боку (а.с.49). Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS] , що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, договору купівлі-продажу квартири, де й значиться зареєстрованим (а.с.82, 83-84, 85). Відповідач [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді охоронника (а.с.88). Відповідно до характеристики, яка видана директором комунального закладу «Спеціальний навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок)-загальноосвітня школа 1 ступеня № 5 «Дніпряночка» Камянської міської ради, [PERSON] , 2015 року народження, влаштував батько [PERSON] , який особисто приводив та забирав доньку та відповідально піклувався про доньку, виконував вчасно всі рекомендації спеціалістів закладу щодо навчання, виховання та лікування доньки. За два роки перебування дитини в закладі про її маму нічого не було відомо, жодного разу в садку вона не з`являлась, всі батьківські збори щодо доньки виконував лише батько (а.с.90). Згідно до довідки - характеристики від 04 серпня 2019 року № 294, яка надана Головою правління ОСББ «Комсомолець» Шкірманцевим В.О. скарг та заяв від мешканців будинку за даною адресою на [PERSON] до правління не надходило (а.с.91). Згідно до акту обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей 22 серпня 2019 року з метою обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [INFO] , зареєстрований із [PERSON] та [PERSON] , та для проживання та розвитку дитини створені всі необхідні умови (а.с.92). 16 грудня 2019 року за № 8-06/217 третьою особою адміністрацією Заводського району Кам`янської міської ради наданий висновок, за яким вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вільному спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , 2015 року народження. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є визначення місця проживання дитини, що є предметом спору. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. Оцінка суду Вислухавши пояснення сторін та представників сторін, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. В судовому засіданні встановлено, що з 2019 року малолітня дитини [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом із позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що дотеперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення постійного місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони не мають можливості визначити постійне місце проживання дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини необхідно розуміти необов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С.проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (справа «Мамчур проти України», рішення від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Так, з урахуванням ставлення позивача до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, піклування про її здоров`я, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, за яким вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2015 року народження, разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , суд вважає визначити місце проживання дитині разом із матір`ю. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] , просив суд визначити місце проживання дитини разом із ним, але відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, останній не довів суду, чому саме з ним є необхідність проживання дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю, не є розлученням дитині з батьком, який не позбавлений права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved