Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Реал Банк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач посилається на те, що 09 вересня 2010 року між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір № 721 про надання кредитної лінії, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 140 000 грн. на умовах спати процентів за користування кредитом та терміном остаточного повернення кредиту 08 вересня 2011 року. Процента ставка 27,0 % річних. Відповідно до положення п. 4.2 кредитного договору відповідач зобов'язувався використати кредит на зазначені в договорі цілі та забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Позивач виконав свої обов'язки щодо видачі кредиту за вказаним кредитним договором належним чином та в повному обсязі. Проте відповідач до виконання умов кредитного договору поставився недобросовісно, він допустив прострочення виконання договірних зобов'язань, чим станом на 17 жовтня 2014 р. створив заборгованість у розмірі 55 523, 55 грн., яка складається з наступного: 17 616, 31 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 37 249, 58 грн. заборгованість по сплаті пені за кредитом; 657, 66 грн. заборгованість по сплаті пені та процентами. З єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців позивачу стало відомо, що з 03.09.2014 р. [PERSON] припинив свою діяльність, як фізична особа підприємець. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором у сумі 55 523, 55 грн. Представник позивача Азаров О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, додатково пояснив, що згідно з п. 1.3 кредитної лінії № 721 від 09.09.2010 р. терміном остаточного повернення кредиту сторонами було визначено 08.09.2011 р., відповідач кредит не повернув, проте згідно з випискою по рахунку відповідача № [NUMBER] 11.01.2012 р. відповідач здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 34 460, 69 грн., а 25.09.2013 р. в розмірі 87 923, 00 грн. Тобто 11.01.2012 р. та 25.09.2013 р. відповідачем вчинено дії з часткового виконання своїх зобов'язань, що свідчить про визнання [PERSON] свого боргу. Відповідно строк позовної давності було перервано і на момент звернення до суду цей строк ще не сплив, тому вважає, що має право, крім того, нараховувати пеню на суму заборгованості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності та просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що згідно з договором про надання кредитної лінії № 721 від 09 вересня 2010 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «РЕАЛ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], відповідач отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі 140 000, 00 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання з терміном остаточного повернення кредиту 08 вересня 2011 року. Процента ставка за користування кредитом складає 27,0 % річних. Кредит надається позичальнику для ведення господарської діяльності (а.с. 5-8). Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] припинена 03.09.2014 року. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. За таких обставин, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підсудний Лисичанському міському суду Луганської області. Згідно з довідкою про рух коштів [PERSON] 09.09.2010 року отримав від ПАТ «РЕАЛ БАНК» кредитні кошти у сумі 140 000, 00 грн. (а.с. 9). Відповідно до п. 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником щомісячно у валюті наданого кредиту платіжним дорученням не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредитом сплачувати банку пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання кредитної лінії № 721 від 09.09.2010 року по поверненню кредиту у сумі 140 000, 00 грн., 09 вересня 2010 року між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1187 (а.с. 109-110). Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є: двокімнатна квартира [ADDRESS], вартість якої згідно зі звітом про експертну оцінку майна складає 118 017, 00 грн., та трикімнатна квартира № 69 у будинку № 33 на кварталі Жовтневої революції в м. Лисичанську Луганської області, вартість якої згідно зі звітом про експертну оцінку майна складає 85 493, 00 грн. Предмет іпотеки за домовленістю сторін оцінюється у 200 000, 00 грн. Відповідно до п. 2.4 іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки в разі: якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано частково або повністю; якщо іпотекодавцями порушено обов'язок щодо вжиття заходів необхідних для збереження майна; якщо у разі загибелі або пошкодження майна іпотекодавцями не буде надано його рівноцінну заміну. Згідно з меморіальним ордером № 774 від 11.01.2012 року [PERSON] на рахунок банку внесено 34 460, 69 грн. в рахунок сплати простроченої заборгованості за кредитним договором № 721 від 09.09.2010 року (а.с. 101). Згідно з довідкою про рух коштів за рахунком від 12.08.2015 року [PERSON] 25.09.2013 року на рахунок банку внесено 87 923, 00 грн. в рахунок сплати простроченої заборгованості за кредитним договором № 721 від 09.09.2010 року (а.с. 102). Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання кредитної лінії № 721 від 09.09.2010 року, укладеним між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 17.10.2014 року становить 55 523, 55 грн., яка складається з наступного: 17 616, 31 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 37 249, 58 грн. - заборгованість по сплаті пені за кредитом; 657, 66 грн. - заборгованість по сплаті пені та процентами (а.с. 3-4). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 616, 31 грн., знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності суд вважає, що в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 616, 31 грн. строки позовної давності застосуванню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи 11.01.2012 р. відповідач здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 34 460, 69 грн., а 25.09.2013 р. в розмірі 87 923, 00 грн. Тобто, 11.01.2012 р. та 25.09.2013 р. відповідачем вчинено дії з часткового виконання своїх зобов'язань, що свідчить про визнання [PERSON] свого боргу. За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності було перервано 11.01.2012 р. і 25.09.2013 р., та від останньої дати перебіг позовної давності почався заново і на момент звернення позивача до суду трирічний строк позовної давності щодо простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 616, 31 грн. не сплив. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті пені за кредитом у сумі 37 249, 58 грн. та заборгованості по сплаті пені та процентам у сумі 657, 66 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 15.10.1999 року 2-им МВМ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], уродженець м. Рубіжне Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16), у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання кредитної лінії № 721 від 09.09.2010 року, укладеним між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], заборгованість [PERSON] станом на 17.10.2014 року становить: по сплаті пені за кредитом 37 249, 58 грн., яка розрахована за період з 09.09.2011 року по 16.10.2014 року та по сплаті пені та процентам у сумі 657, 66 грн., яка розрахована за період 30.04.2011 року по 10.01.2012 року. Однак, враховуючи подану заяву представника відповідача про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності, а також норми Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що на момент звернення позивача до суду річний строк позовної давності по сплаті пені та процентам у сумі 657, 66 грн., яка розрахована за період 30.04.2011 року по 10.01.2012 року сплив, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо сплати пені за кредитом у сумі 37 249, 58 грн., яка розрахована за період з 09.09.2011 року по 16.10.2014 року, суд вважає, що на момент звернення позивача до суду річний строк позовної давності за платежами до 01.11.2013 року сплив, а з 14.04.2014 року на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню за період з 01.11.2013 року по 14.04.2014 року у сумі 1 035, 26 грн. На підставі постанови Правління НБУ від 28.02.2014 року № 109 «Про віднесення ПАТ «РЕАЛ БАНК» до категорії неплатоспроможних», а з 03.03.2014 р. на підставі Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 10 від 28.02.2014 р. розпочато процедуру виведення ПАТ «РЕАЛ БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації. Постановою Правління НБУ № 295 від 21.05.2014 р. було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «РЕАЛ БАНК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 34 від 21.05.2014 р. призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» Кадирова Владислава Володимировича. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial