Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь завдані матеріальні збитки в розмірі 10543,92 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., що є предметом позову. Представник позивача Каракоця О.Р. в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, пояснив, що відповідач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», обіймала посаду керівника Коростенського №5 (ТОБО гр.В-банківського модуля). В період з 06 грудня 2005 року по 24 січня 2007 року відповідач, працюючи керівником відділення, маючи необхідний обсяг службових повноважень, вирішила заволодіти, використовуючи своє службове становище, кредитними коштами банку шляхом підроблення документів для оформлення кредитних карток, випуску пластикових кредитних карток на клієнтів банку без їх відома, а також заволодівши цими картками з подальшим зняттям та привласненням кредитних коштів. Після виявлення факту внутрішнього шахрайства по картці [NUMBER] оформленої на клієнта [PERSON] та незаконного використання відповідачем коштів на ній, який став відомий позивачу лише у березні 2015 року, після отримання повного тексту вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирського області від 25 червня 2008 року, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.366 ч.1, 191 ч.3 КК України, сума заборгованості за договором №SAMDN23000005071213 була внесена на рахунок дебіторської заборгованості винної особи, тобто відповідача. В результаті вчинення відповідачем неправомірних дій, Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» завдано матеріальних збитків у розмірі 10543,92 грн., яка складає суму заборгованості за договором №SAMDN23000005071213 з яких: 2350,22 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 8193,70 - загальний залишок заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі п.3 ч.1 ст.134 Кодексу законів про працю України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, пояснила, що дійсно під час перебування в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» вчинила кримінальне правопорушення, за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирського області від 25 червня 2008 року відповідача визнано виною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.366 ч.1, 191 ч.3 КК України, та призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки, на підставі ст.79 КК України її звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на п'ять років. Під час розгляду кримінальної справи, за вироком суду задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пред'явлений до відповідача про стягнення шкоди, завданої злочином, в розмірі 66185 грн. 43 коп., у такий спосіб позивач реалізував своє право компенсувати збитки, завдані злочином, в судовому порядку. На виконання вироку суду в частині відшкодування матеріальних збитків, відповідач частково погасила борг, у зв'язку з чим в 2012 році звернулась до відділення банку, де раніше працювала, з проханням надати інформацію про розмір боргу, який залишився, на своє звернення отримала відповідь, що заборгованість погашена в повному обсязі, про що видано відповідні довідки, які приєднані до матеріалів справи. Відповідач наголосила, що представники позивача жодного разу не звертались до неї особисто з вимогою відшкодувати завдану шкоду, виконавчий лист про стягнення коштів, присуджених за вироком суду, до виконавчої служби не пред'явлено до цього часу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені в ст.130 Кодексу законів про працю України. Так, за шкоду заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством, з яким перебуває в трудових відносинах. Судом встановлено, що з 06 грудня 2005 року [PERSON] обіймала посаду керівника Коростенського відділення №5 ЖРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 134 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.366 ч.1, 191 ч.3 КК України, і обрано їй покарання: за ст.366 ч.1 КК України - у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на два роки; за ст.191 ч.3 КК України - у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворім обрано покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки. На підставі ст.79 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з іспитовим строком на п'ять років. Присуджено стягнути з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 66185 грн. 43 коп. (а.с.85-89) Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Під час розгляду кримінальної справи судом встановлено, що «Попередньо, [PERSON] аналогічним шляхом заволоділа кредитною картою [NUMBER] на ім'я [PERSON] з метою зняття та привласнення кредитних коштів в сумі 3000,00 грн. Для цього вона роздрукувала з програмного комплексу «Приват 48» заяву №SAMDN23000005071213 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування на ім'я [PERSON], підписала їх від свого імені як керівник відділення, виконала підписи відповідальних працівників банку, зазначених нею у вказаних документах, а також виконала підпис від імені [PERSON] і скріпила печаткою ТВБВ №5 м. Коростеня». Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи . Виходячи з норм діючого законодавства при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві грошові виплати, в тому числі нестягнена з боржника-підприємства заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. (ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України) Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст.57 Цивільного процес3уального кодексу України) Відповідно до ст. 138 Кодексу законів про працю України, обов'язок доказування наявності підстав та умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника (тобто, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; майновий стан працівника) покладається на власника або уповноважений ним орган. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду та розмір заподіяних збитків, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилається на те, що внаслідок вчинення [PERSON] неправомірних дій банку завдано матеріальних збитків у розмірі 10543,92 грн., яка складає суму заборгованості за договором №SAMDN23000005071213 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування, який укладено з [PERSON], з яких: 2350,22 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 8193,70 - загальний залишок заборгованості за відсотками. На підтвердження дійсного розміру заподіяної Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» шкоди, долучено розрахунок заборгованості за договором №SAMDN23000005071213 від 22 грудня 2005 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30 березня 2015 року. (а.с.10-12) Відповідно до положень ст.ст.28,50 КПК України (в редакції 1960 року) підприємство, яке зазнало шкоду внаслідок вчинення злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Цивільний позов може бути пред'явлений як під час досудового слідства, так і під час досудового розгляду справи, але до початку судового слідства. В рамках кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON], Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» пред'явлено цивільній позов на суму 66185,43 грн., який в повному обсязі визнала підсудна, за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирського області від 25 червня 2008 року присуджено стягнути з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 66185,43 грн. Згідно частини третьої статті 233 Кодексу законів про працю України, звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснено у абз. 2 п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Судом встановлено, що відповідач перебувала у трудових стосунках з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», в період з 06 грудня 2005 року по 24 січня 2007 року відповідач, працюючи керівником відділення банку, використовуючи своє службове становище, заволоділа кредитними коштами банку шляхом підроблення документів для оформлення кредитних карток, випуску пластикових кредитних карток на клієнтів банку без їх відома, ці обставини встановлені вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирського області від 25 червня 2008 року, тому в силу положень ч.4 ст. 61 ЦПК України мають приюдиційне зазначення для вирішення даного спору. В свою чергу, ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» скористався правом пред'явити цивільній позов в кримінальному процесі, який задоволено судом в розмірі 66185,43 грн., що свідчить про обізнаність позивача про дату заподіяння працівником шкоди підприємству, як наслідок виникнення права на відшкодування шкоди з дотримання порядку, передбаченого чинним законодавством, за таких обставин є підстави вважати, що позивачем порушено строки звернення з цим позовом до суду, який подано лише 21 травня 2015 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду. Крім того, позивачем пред'явлено вимоги до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, яка включає тіло кредиту, відсотки за його користування та штрафні (фінансові) санкції, які застосовуються до учасників цивільних відносин за порушення договірних зобов'язань, що не кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 134 Кодексу законів про працю України, оскільки працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, а застосування до працівника, винного у заподіянні шкоди підприємству, заходів цивільно-правової відповідальності не передбачено нормами трудового законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.1 Цивільного процесуального кодексу України) За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed