Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 03 вересня 2018 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. З 13 травня 1989 року по 21 липня 2005 року [PERSON] перебував у шлюбних відносинах з [PERSON]. Відповідач зареєстрована у вищевказаному будинку, проте з листопада 2006 року не проживає в ньому. Перешкод у користуванні будинком ніхто не чинив [PERSON] Сторони припинили спілкування через рік після розлучення та не зустрічались. Ніякої домовленості або договору щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалось. Через відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання, у позивача виникають проблеми з надмірною сплатою комунальних послуг. Позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема будинком [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідач про час і місце проведення судових засідань повідомлялася відповідно до вимог п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19.09.2018 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 03.12.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог, відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу під скасувальною умовою від 12.11.2003 року належить домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.5-8). Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.11.2003 року (а.с.9). 21 липня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.07.2005 року, Серія [NUMBER] (а.с.10). Даний факт підтверджує, що відповідач є членом сім'ї власника будинку. Згідно довідки виконкому Хутірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 14.08.2018 року №1196, [PERSON], зареєстрований [ADDRESS]. Разом з ним зареєстровані: дружина - [PERSON], [PERSON] - не родич (а.с.11). З письмових пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 20.08.2018 року, що посвідчені в установленому законом порядку вбачається, що [PERSON] не проживає і не веде спільного господарства з [PERSON] з листопада 2006 року. Особистих речей [PERSON] в будинку не має, комунальні послуги вона не сплачує, а ремонті роботи за її кошти не проводяться (а.с.12-14). Відповідно до довідки Хутірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 19.09.2018 року №02-17/212, [PERSON],[INFO], зареєстрована в [ADDRESS], але фактично проживає [ADDRESS] (а.с.20). Отже в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає в будинку по [ADDRESS] як член сім'ї власника будинку з листопада 2006 року, без поважних причин. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. Норми права, що підлягають застосуванню: Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч. 1 ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.. 379 ЦК України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована, проте не проживає в будинку по [ADDRESS] як член сім'ї власника будинку, з листопада 2006 року, без поважних причин. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. У матеріалах справи відсутні дані щодо укладання цивільно-правових угод між позивачем та відповідачем, які б давали право останній на користування житловим приміщенням у будинку. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла - для визнання [PERSON]такою, що втратила право користування житловим приміщення в жилому будинку по [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю її у даному будинку як члена сім'ї власника, понад один рік без поважних причин. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved