Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 225 335 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до Постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(надалі - ФГВФО) прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК». 03.12.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено строковий трудовий договір .04.01.2016 року позивача переведено на посаду начальника управління позовної роботи ПАТ «Міський комерційний банк». Строковий трудовий договір неодноразово було пролонговано до 31.03.2017 року включно. З 30.03.2017 року по 07.04.2017 року позивач перебував на лікарняному, у зв`язку з хворобою, відповідно 31.03.2017 року не працював. У зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України 31.03.2017 року позивача звільнено з посади начальника управління позовної роботи. Враховуючи закінчення строку дії строкового трудового договору, закриття лікарняного листа (завершення періоду непрацездатності) позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1-1004 від 10.04.2017 про здійснення повного розрахунку при звільненні Проте, в порушення норм ст.ст. 47,116 КЗпП України ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» не здійснено повного розрахунку із звільненим працівником, а саме не виплачено компенсацію за 32 (тридцять два) дні роботи у вихідні дні та святкові дні. Вищезазначені факти, в тому числі факт наявності заборгованості не виплати Банком [PERSON] заробітної плати встановлено заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06.11.2017 року по справі № 742/1335/17, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.11.2018 року. Однак станом на даний момент рішення суду відповідачем не виконано, заборгованість із заробітної плати не погашено, а тому позивач і вимушений звернутися до суду із заявою про стягнення суми середнього заробітку в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що розрахована після 06.11.2017 року. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги уточнив та просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки повного розрахунку в розмірі 403920 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог посилаючись на обставини викладені у відзиві та просила суд відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 «Про відкликання банкіської ліцензії та ліквідацією публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міськкий комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міськкий комерційний банк».(а.с. 27) Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що 31.03.2017 р. позивача було звільнено з посади начальника управління позовної роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору . \~ \~ \~ \~Заочним рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2018 року по справі № 742/1335/17, яке набрало законної сили 13.11.2018 року стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь позивача 192610 грн.з яких 59840 грн. сума компенсації за вихід на роботу вихідні та святкові дні та 132770 грн. сума середнього заробітку в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні ( а.с. 5-10) Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.11.2018 року заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 06.11.2018 року залишено без змін (а.с.11) Як вбачається із листа ПАТ « Міський комерційний банк» № 20 від 22.01.2019 року рішення Прилуцького міськрайонного суду про стягнення на користь [PERSON] 192610 грн., з яких 59840 грн. сума компенсації за вихід на роботу вихідні та святкові дні та 132770 грн. сума середнього заробітку в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні не виконане, оскільки у ПАТ « Міський комерційний банк» запроваджено ліквідаційну процедуру, дана обставина унеможливлює стягнення з нього будь-яких коштів у жодний інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.45) Відповідно до положень п.5 ч.2 ст. 52 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата витрат на оплату послуг осіб,залучених уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для забезпечення здійснення покладених на уповноважену особу ФГВФО функцій здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що перебування банку в ліквідаційній процедурі не виключає вини роботодавця в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє його від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Судом, було зроблено розрахунок кількості робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні, яка склала 432 робочий день. Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 403920,00 гривень з розрахунку: 432 робочих днів х 935,00 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), який підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, сума, яка підлягає стягненню, як середній заробіток за час затримки розрахунку, обраховується без віднімання суми податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присуджується за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved