Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 30.08.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1754. Відповідач є його батьком, котрий зареєстрований за даною адресою, але вже понад 10 років не проживає в даному будинку та не приймає участі у витратах на утримання будинку, фактично мешкає на території іншої держави. Шлюб між його батьками розірвано в 2015 році. Позивач до суду надіслав заяву, в якій позов підтримав, просив суд позовну заяву задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Відповідач, отримавши копію позову та матеріали до нього, не представив суду своїх заперечень і будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст. 223, 279, 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України… зобов'язані протягом тридцяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач тривалий час (понад 10 років) проживає в іншому місці без реєстрації свого місця проживання, оскільки він не знявся з реєстрації виселяючись з належного позивачу будинку, чим обмежує його у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням. Беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 30.08.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1754 (а.с. 10). Окрім нього, в зазначеному будинку зареєстрований його батько [PERSON], який більше десяти років в вказаному будинку не живе, комунальні платежі не сплачує, однак добровільно знятися з реєстрації відмовився, що не дає можливості позивачу належним чином розпорядитися своїм майном. Дані правовідносини регулюються: -ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; -ст. 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; -ч. 1 ст. 71 ЖК України, згідно з якою при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; -ч. 1 ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач тривалий час відсутній за місцем реєстрації та фактично проживає в іншому місці, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 317, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved