Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 18 березня 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Шевченківської селищної ради Харківської області про визнання права власності на гараж. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2006 році він постійно користується капітальним гаражм за адресою [ADDRESS] . Вказана будівля побудована в 1990 році , наявні документи що підтверджують її статус відсутні. З 2006 року він відкрито використає вказане нежитлове приміщення. На нього виготовлений технічний паспорт. Власника гаражу в технічному паспорті не зазначено. Рішенням LХУІІІ сесії VІІ скликання Шевченківської селищної ради Харківської області в 2020 році позивачу у власність була передана земельна ділянка площею 0.0035 для будівництва гаражу.Шевченківської селищної ради Харківської області , позивачу відмовлено у державній реєстрації прав власності на гараж ,так як реєстраційне посвідчення на будівлю (гараж) видане селищною радою не є підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно. В іншій спосіб захистити своє невизнане право власності не має можливості, тому, звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача , яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні, просила позов позивача задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача: Шевченківської селищної ради Харківської області позовні вимоли [PERSON] визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 29 березня 2021 року після усунення недоліків, які були вказані позивачу, по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 квітня 2021 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Представник, яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні, просила позов позивача задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області проти задоволення позовних вимогш [PERSON] не заперечував. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачем з 2006 року на території Шевченківської селищної ради Харківської області користається капітальним гаражем. З акту ОСББ « Злагода» від 23 лютого 2020 року вбачається ,що [PERSON] тривалий час користується нежитливим приміщенням гаражем, розташованим по [ADDRESS] , здійснює за ним догляд та використовує за призначенням більше 10 років. Заперечень з боку юридичних та фізичних осіб , щодо використання, останнім вказаного приміщення не надходило. Рішенням від 27 серпня 2020 року Шевченківської селищної ради Харківської області [PERSON]., наданий дозвіл виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, для передачі в приватну власнітсь ,з метою гаражного будівництва, площею 0,00035 га по [ADDRESS] . Згідно рішення Шевченківської селищної ради Харківської області від 13 листопада 2020 року [PERSON] виділена земельна ділянка, площею 0.0035 га, кадастровий номер 6325755100:03:000:0949, для будівництва індивідуального гаражу. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області №123 від 30 грудня 2020 року присвоєно окрему поштову адресу нежитлової будівлі (гаражу): [ADDRESS] (а.с.12-29). Станом на 11 грудня 2020 року КП «Шевченківським БТІ» с.м.т.Шевченкове Харківської області позивачу було виготовлено технічний паспорт на гараж ,розташований по [ADDRESS] (а.с.10-11). 07 квітня 2021 року позивачу було надано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, через надання документів які не є підставою для державної реєстрації прав власності. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] пояснили, що капітальний гараж розташований по [ADDRESS] побудований у 1990 роках, позивач користується ним тривалий час , здійснює догляд, проводить поточний ремонт, використовує за призначенням,тощо. Відомостей про те , що інші особи за цей чес претендували на нього або мали претензії, у зв`язку з його користування позивачем їм не відомо. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Згідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України передбачено , що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Право власності - це сукупність правових норм , які регулюють відносини , пов`язані з володінням , користуванням і розпорядженням власником належного йому майна на сввй розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сверу його володіння цим майном, а також обов`язків власника не порушати прав та законних інтересів інших осіб. За правилами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має прав зводити на ній будівлі та споруди, на які набуває право власності. Згідно вимогам п.5 Порядку виконання підготовчих будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документу ,що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Пунктом 3.1.«Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків , садових, дачних будинків, господарських( присадибних будівель і споруд …»,затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлова - комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 ( чинний на час будівництва гаражу) встановлено, що документом, який посвідчує відповідність закінчених будівництвом на 5 серпня 1992 року, о крім інших, господарських( присадибних) будівель і споруд, прибудов до них , які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм , державних стандартів і правил,зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно , є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації. За правилами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ч .3 cт.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішення суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці ,що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно . Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено ,що обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однаєїх з умов: земельна ділянка не відведена для цією мети; немає належного дозволу на будівництв о; відсутній належним чином затверджений проект; на час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм та правим. Згідно ч.5 ст. 375 Цивільного кодексу України суд передбачено , що на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушає право інших осіб. Аналогічна правова оцінка міститься в правових висновках викладених Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17, -ц, від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року у справі № 727/720/17, від 7 лютого 2018 року у справі № 127/18746/15-ц. Відповідно до ст. 316, 317, 318 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Одже , судом встановлено , що гараж побудований на належній позивачу на праві власності земельній ділянці , яка була виділена саме для цієї цілі. Збудоване нерухоме майно не порушує норм містобудування , придатний до експлуатації і може використовуватися за призначення. Відомостей , які б свідчили ,що наявність вказаного нерухомого майна порушає права інших фізичних або юридичних осіб , на час розгуля справи відсутні. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Відповідно до ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до п. 10 Додатку 1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 4 лютого 2002 року № 7/5 підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, беручи до уваги те, що представник відповідача заперечень проти задоволення позову не надав, та можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved