Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Спочатку [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні майном та зняти з реєстрації [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована, але не проживає з березня 2013 року його колишня дружина [PERSON] Вона не приймає участі в утриманні житла, створює позивачеві матеріальні труднощі, у зв'язку з чим має бути знята з реєстрації у квартирі за зазначеною вище адресою. Не погодившись з позовними вимогами [PERSON], [PERSON] подала зустрічну позовну заяву в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2008 року по 02.04.2014 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка разом з нею зареєстрована у належній позивачеві квартирі. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. На початку 2014 року [PERSON] вигнав їх з донькою з квартири, змінив замки та не допускав до житла, у зв'язку з чим вони вимушені були проживати у знайомих. З приводу такої поведінки позивача вона неодноразово зверталася до міліції. Враховуючи, що їм з малолітньою дитиною ніде проживати, вона просить суд постановити рішення, яким усунути їм перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], вселити їх, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні та надати ключі від житла. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив частково. Пояснив, що наразі у нього інша родина, вселити відповідачку у свою квартиру він категорично не погоджується, але не проти, аби його донька Злата мешкала з ним. Відповідачка проти позову заперечила, зазначила, що у них з донькою відсутнє інше житло, постійно мешкати у знайомих вона не може, а тому на задоволенні свого позову наполягала. Представник Служби у справах дітей просила вселити малолітню дитину, в іншому прийняти рішення на розсуд суду. Представник ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надіславши заяву про слухання справи за їх відсутності та прийняття рішення на підставі наявних матеріалів у відповідності до чинного законодавства України (а.с.36). Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] 16.03.2011 року за реєстровим № 282, належить квартира [ADDRESS] (а.с.4-7). У вказаній квартирі з 02.04.2009 року зареєстрована [PERSON] - дружина позивача, з якою він перебував у шлюбі з 22.10.2008 року по 02.04.2014 року (а.с.10). Сторони мають доньку [PERSON], яка від народження, з [INFO] також зареєстрована у спірній квартирі (а.с.23,29). Після розірвання шлюбу позивач змінив замки та закрив доступ до своєї квартири [PERSON], [PERSON] З приводу вчинення перешкод [PERSON] у користуванні житлом відповідачка зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) зі скаргами від 07.04.2014 року, 16.06.2014 року (а.с.25,27). 10.04.2014 року за реєстровим № 7647 вона отримала відповідь про те, що між нею та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, а тому їй необхідно звернутися до суду із заявою про примусове вселення до квартири (а.с.26). Аналогічну відповідь вона отримала і 23.06.2014 року (а.с.63). Наразі відповідачка разом з донькою вимушена проживати у будинку свого батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). У вказаному будинку загальною площею 87,2 кв.м. (а.с.57-62) зареєстровані та проживають, крім [PERSON]: його колишня дружина [PERSON], доньки [PERSON], [PERSON], та онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.49). Згідно довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 20.06.2014 року за [PERSON] право власності на об'єкти нерухомого майна не зареєстровані (а.с.24). Допитані у судовому засіданні у якості свідків мати позивача та вітчим, [PERSON], [PERSON] пояснили, що подарували синові квартиру у 2011 році. Сторони там проживали з 2008 року, невістка зареєстрована з 2009 року, але не проживає з квітня 2013 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться тіткою позивачу, бачила, як відповідачка у квітні 2013 року забрала речі та виїхала зі спірної квартири. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може взяти до уваги пояснення позивача та свідків щодо не проживання відповідачки у спірній квартирі понад рік, оскільки судом було встановлено, що вона там не проживала з об'єктивних причин, позивач чинив їй перешкоди у користуванні житлом, що доведено матеріалами справи, у зв'язку з чим його позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить право користуються житловими приміщеннями нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, у разі припинення сімейних відносин із власником будинку колишні члени його сім'ї не втрачають право користування займаним ними жилим приміщенням. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. За ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» - Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На підставі ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У сторін не було спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2014 року, яке набуло чинності 13.04.2014 року, встановлено місце проживання малолітньої [PERSON] після розірвання шлюбу з матір'ю (а.с.10). Отже, відповідачка була незаконно позбавлена свого права на користування спірною квартирою, у зв'язку з чим підлягають задоволенню її вимоги про усунення перешкод у користування житлом для неї та доньки. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.17а). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial