Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі за текстом ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], в якому зазначало, що 15.08.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 130900 доларів США строком до 10.08.2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно графіку. В забезпечення кредиту між сторонами 15.08.2007 було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Свої зобовязання за договором кредиту відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого позивачем відповідно до умов договору та положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України було прийнято рішення про зміну строку виконання основного зобовязання. Станом на 23.07.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 1491592,42 грн., у звязку з чим ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на умови договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку», просить звернути стягнення на відповідний предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 150,1 кв. м., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Укрсоцбанк». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено - в рахунок часткового погашення (в сумі 1300000,00 грн.) заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №840/1- 27/16/3/7-229 від 15.08.2007 року, загальний розмір якої станом на 23 липня 2014 року становить 127 813 доларів США 94 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2014 року складає 1491592,42 грн., з яких: -заборгованість за кредитом - 102538,55 доларів США 55 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2014р. складає 1196627,85 грн; -заборгованість за простроченими відсотками - 22306,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2014р. складає 260321,81 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 799,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2014р. складає 9335,59 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 2168,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2014р. складає 25307,18 грн., звернуто стягнення на належний [PERSON] предмет іпотеки за іпотечним договором №840/5-27/16/10/7-401 від 15.08.2007 року, а саме трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 150,1 кв. м., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Укрсоцбанк». В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на думку апелянта, судом неповно встановлено обставини справи, а саме: не враховано, що право користування і проживання в відповідній квартирі має малолітня дитини донька відповідача, та не надано цим обставинам належної правової оцінки в світлі положень Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту №840/1-27/16/3/7-229, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 130900 доларів США строком до 10.08.2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно графіку. В забезпечення кредиту між сторонами 15.08.2007 було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Свої зобовязання за договором кредиту відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого позивачем відповідно до умов договору та положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України було прийнято рішення про зміну строку виконання основного зобовязання. Станом на 23.07.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 1491592,42 грн. Пославшись на зазначені обставини, які сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи (т. 1 а.с. 9-29), а також на ст. ст. 509, 526, 553, 554, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 33-35, 37-39 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк». Проте, колегія суддів з зазначеними висновками погодитись не може, виходячи з такого. Статті 553, 554 ЦК України, на які послався суд, не регулюють спірних правовідносин, оскільки стосуються договору поруки; статті 509, 526 ЦК України встановлюють загальні умови виконання зобовязання, поняття зобов'язання, підстави його виникнення, тобто є загальними. За змістом п.п. 4.5. іпотечного договору №840/5-27/16/10/7-401, укладеного між сторонами по справі 15.08.2007 року, іпотекодержатель (ПАТ «Укрсоцбанк») за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS]) в один із наступних способів: на підставі рішення суду (пп. 4.5.1.); або на підставі виконавчого напису нотаріуса (пп. 4.5.2.); або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (пп. 4.5.3.); або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (пп. 4.5.4.); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 36 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати і інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Позивачем не надано доказів що [PERSON] уклав з ним договір про задоволення вимог іпотекодержателя. В свою чергу, іпотечний договір №840/5-27/16/10/7-401 не містить відповідного застереження щодо надання відповідачем безумовної згоди на такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як визнання права власності за іпотекодержателем, а лише містить загальне правило, що стягнення може бути звернуто на предмет іпотеки у вказаний спосіб в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, пп. 4.5.3. договору іпотеки за своїм змістом не можна вважати застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в розумінні положень статті 36 Закону України «Про іпотеку». Крім того, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки). Аналогічні положення містить і п. 4.6. іпотечного договору, відповідно до якого, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: -шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якому покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; (пп.4.6.1.) -шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. (пп. 4.6.2.) Отже, навіть самим іпотечним договором №840/5-27/16/10/7-401 не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. При цьому, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. З огляду на викладене, не можуть бути задоволенні вимоги ПAT «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього, оскільки це є позасудовим способом звернення стягнення. Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року (справа №6-1851цс15) Позивачем також не доведено, що в нього виникли труднощі з реєстрацію права власності на підставі вищезазначеного підпункту п. 12.3 договору та що ним взагалі здійснювались спроби зареєструвати це право, хоча за змістом ст. 16 ЦК України, ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України захисту судом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникають, зокрема з цивільних правовідносин. Позивачем та його представником не надано копії відповідної постанови на підтвердження посилань представника позивача, що нотаріусом було відмовлено у проведенні відповідних нотаріальних дій. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем надано суду копію листа-вимоги від 18.02.2014 р., адресовану [PERSON] Проте, ним не надано жодного доказу, який би свідчив, що вказаний лист-вимога в дійсності направлялись на адресу відповідача. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність як фактичних, так і правових підстав задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed