Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 30.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено кредитний договір KRA0GA0000000012, за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 87035,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 30.07.2018 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання\~\~та умови кредитного договору\~стосовно своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків не виконала, в наслідок чого станом на 12.11.2015 року має заборгованість на загальну суму\~347591,18 грн., яка складається з наступного: 111894,53 грн. - заборгованість за кредитом, 26848,87 грн. - заборгованість по процентам за користування за кредитом, 4762,61 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 187295,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також\~\~250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 16540,06 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання умов укладеного кредитного договору. Відповідно до умов договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідачів вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань, але вимога відповідачами залишена без задоволення. Враховуючи, що відповідачі діють як солідарні боржники, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вищевказану суму заборгованості та витрати по справі. Відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов, в якому зазначено, що відповідач позов визнає в частині заборгованості по тілу кредиту. Також в запереченні вказано, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 87035,96 грн., які повинна була повернути до літа 2018 року. З 2008 по 2010 роки вона належно сплачувала кредитні кошти, у 2011-2012 роках у неї було скрутне матеріальне становище, крім того, захворів її чоловік і на його лікування було витрачено значну суму коштів, в звязку з чим вона не мала можливості кожного місяця сплачувати внески до банку. Вона зверталася до банку з проханням надати їй кредитні канікули, але канікули їй не надали. Всього в рахунок кредиту нею сплачено близько 75000 гр. [PERSON] застосувати позовну давність до вимог про сплату пені та штрафу. Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2016 року позов підтримав, просить його задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON] платить кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості щомісяця, але не в повному обсязі, в звязку з чим виникла заборгованість, яку просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13.06.2016 року позов визнала частково - визнала в частині заборгованості по тілу кредиту, в іншій частині позов не визнала, оскільки вважає завищеними розмір пені та штрафу, та пояснила, що вона дійсно уклала з банком кредитний договір та отримала кошти в сумі 87035 гр. згідно договору. До 2011 року вона постійно сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості, а потім вона втратила роботу, оскільки відбулося скорочення штату, її чоловік переніс інсульт та продовжує хворіти, що вимагає значних коштів. Вказані обставини позбавили її можливості сплачувати кредит, внаслідок чого утворилася заборгованість. У 2014 році вона уклала з банком додаткову угоду, згідно якої збільшено розмір кредиту. З квітня 2014 року вона постійно сплачує кошти в рахунок погашення заборгованості, але сплачує не в повному обсязі в звязку з відсутністю достатньої суми коштів. Як вона з»ясувала, кошти, які вона сплачує, зараховуються в рахунок погашення пені та процентів і не зараховуються на погашення тіла кредиту. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем сплачено 75000 гр. в рахунок погашення кредиту на суму 87035 гр. В судове засідання 26.07.2017 року представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не з»явилися відповідачі, причину неявки не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи,\~\~суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~ частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ ст.1050 ЦК України\~наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 ЦК України\~та проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. За вимогами \~ст.549 ЦК України\~неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до\~ст.611 Цивільного кодексу України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з нормою\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.\~11,\~27,\~60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № KRA0GA0000000012 від 30.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 87035,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 30.07.2018 року. Умовами укладеного договору визначено, що позичальник [PERSON] зобовязана згідно пунктів 2.2.2, 2.2.3 договору сплачувати щомісячний платіж, винагороду та проценти за користування кредитом. П.5.3 договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання до вказаним договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Крім того, п.2.3.3 встановлено, що у разі порушення зобовязань за вказаним договором банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. 17.04.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду 1 до кредитного договору № KRA0GA0000000012 від 30.07.2008 року, відповідно до якої внесено зміни у вказаний кредитний договір. Так, п.8.1, 7 викладено в наступній редакції: «Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 30.07.2008 року по 29.04.2024 року у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 125171,96 грн. на наступні цілі: у розмірі 77952,36 грн. на споживчі цілі, у розмірі 47219,6 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків з 17.04.2014 року у розмірі 23,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагород за надання фінансового інструменту у розмірі 5,04% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 даного договору. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених у договорі, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, плата за кредитом нараховується банком в розмірі фактично сплаченої позичальником, при цьому позичальник за весь період неналежного виконання зобовязань по сплаті плати за кредитом сплачує неустойку в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, в розмірі 100% від розміру неналежно сплакни винагород, передбачених договором. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобовязань по сплаті плати за кредит». Також судом встановлено, що 17.04.2014 року між позивачем як кредитором та відповідачем [PERSON] як поручителем укладено договір поруки № KRA0GA0000000012/1, відповідно до умов якого предметом даного договору є надання поручителем поруки перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором № KRA0GA0000000012 від 30.07.2008 року та додаткової угоди 1 до кредитного договору № KRA0GA0000000012 від 30.07.2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 125171,96 грн., а боржник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 125171,96 грн. у строк з 30.07.2008 року по 29.04.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,04% за рік, сплатою винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів щомісяця в період сплати, сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки. Відповідно до пунктів 2 та 4 вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. П.5 та п.6 встановлено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вказаної письмової вимоги. 04.08.2015 року позивачем направлено повідомлення відповідачам [PERSON] та [PERSON] про наявність простроченої заборгованості за кредитом в сумі 209358,64 грн. та запропоновано погасити вказану заборгованість протягом 6 календарних днів з дати одержання повідомлення. Згідно розрахунку станом на 12.11.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість на загальну суму\~ 347591,18 грн., яка складається з наступного: 111894,53 грн. - заборгованість за кредитом, 26848,87 грн. - заборгованість по процентам за користування за кредитом, 4762,61 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 187295,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також\~\~250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 16540,06 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязалася сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та комісію за користування кредитом. На забезпечення даного договору банк та [PERSON] уклали договір поруки. Також судом встановлено, що відповідачами не виконуються умови кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з відповідачів солідарно. Розрахунок в частині заборгованості за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом відповідачі не спростували належними та достовірними доказами відповідно до вимог ст.ст.58-60,64 ЦПК України, а тому суд приймає його за основу суми боргу. Позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.3\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач просить стягнути з відповідачів пеню в сумі 187604,27 гр. станом на 12.11.2015 року. Заборгованість відповідачів зі сплати пені виникла з 30.04.2009 року, тобто з даного часу у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по пені. Відповідно до п.5.5 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], сторони погодили позовну давність 5 років. З даним позовом позивач звернувся 27.11.2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. Сума пені станом на 24.11.2010 року склала 8034,36 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу. Враховуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність 5 років, суд приходить до висновку, що розмір пені, яка підлягає стягненню в межах позовної давності, складає 179260,75 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в КЗ «Зеленодольський ЦПМСД» з діагнозом «ГБ ІІІ. Последствия ОНМК 2014 г. с п правосторонним гемипарезом. Гипертензивное серце», потребує тривалого медикаментозного лікування. Суд вважає хворобу відповідача обставиною, яка має істотне значення, а тому суд, враховуючи викладене, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідачів, до 5000 грн. Що стосується вимог про стягнення штрафів, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить\~ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.\~Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 16540,06 грн. - штраф (процентна складова), слід відмовити. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідачів в рівних частинах на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 2267 грн.

Outcome: partial