Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року зобов`язано відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 24 вересня 2019 року по 11 листопада 2032 рік. Проте, відповідач ухиляється від сплати таких аліментів, у зв`язку із чим має заборгованість, яка станом на 01.10.2020 рік за період із 24 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 рік становить 18 000 грн. Чинним законодавством передбачено нарахування пені на суму несплаченого розміру аліментів. Загальний розмір пені за прострочення аліментів склав 50 140 грн. Проте, у відповідність до вимог ст. 196 СК України, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь пеню у розмірі 18 000 грн. Позиція відповідача стосовно заявлених позовних вимог. 05 лютого 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, де не погоджується із вимогами про стягнення неустойки (пені). Свої заперечення проти позову відповідач мотивує тим, що не погодившись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року щодо стягнення із нього аліментів, позивач подав апеляційну скаргу. 11 червня 2020 року постановою Київського апеляційного суду відхилено апеляційну скаргу, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року залишено без змін. Із виконавчого листа вбачається, що рішення суду набрало законної сили 11 червня 2020 року. Отже, відповідач не сплатив заборгованість по аліментах у період з 01.10.2019 р. по 22.10.2020 рік не з власної вини, оскільки у цей час тривав розгляд справи. Крім того, у розрахунку позивача розраховано пеню з 01 жовтня 2019 року по 22 жовтня 2020 рік не зважаючи на те, що аліменти у серпні та вересні 2020 року були сплачені у двічі більшому розмірі. За таких обставин, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 01 березня 2021 року позивач [PERSON] подала відповідь на відзив [PERSON] , де зазначила, що судовий процес по розгляду справи про сплату аліментів не є поважною причиною для несплати відповідачем аліментів. У відзиві відповідач не навів жодних належних підстав, які стали причиною для несплати аліментів (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками тощо). Доводи відповідача у відзиві не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги як такі, на підставі яких можливо відмовити у задоволенні даного позову. Заяви, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 23). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Щиголь В.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Обставини справи, що встановлені судом. Матеріалами справи установлено, що сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 10). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року вирішено стягувати із [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно із відповідною індексацією згідно закону, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з [INFO] по [INFO] , на користь матері дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-14). Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 34-37). На підставі рішення суду 22 червня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано [PERSON] виконавчий лист № 361/6776/2019, провадження № 2/361/919/2020 (а.с. 15). Вказаний виконавчий лист позивачем пред`явлено для примусового виконання до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується листом № 73189 від 15.10.2020 р. (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості, виданого старшим державним виконавцем Попович А.О., заборгованість за виконавчим листом № 361/6776/2019 від 22.06.2020 року станом на 01 жовтня 2020 рік за період із вересня 2019 рік по вересень 2020 рік становить 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У позові позивачем наведено розрахунок неустойки (пені), відповідно до якого розмір неустойки (пені) із моменту ухилення [PERSON] від сплати аліментів, тобто із 01.10.2019 р. по 22.10.2020 р. становить 50 140 (п`ятдесят тисяч сто сорок) гривень. Проте, такий розрахунок є не зовсім правильним, оскільки позивачем не враховано сплату відповідачем аліментів у серпні та вересні 2020 року у розмірі по 4 000 гривень, які частково зараховані як погашення боргу за аліментами. Враховуючи те, що з розрахунку не видно, за які місяці державний виконавець врахувала погашення боргу, тому суд вважає, що ці кошти зараховані як погашення боргу починаючи з першого місяця прострочення. Отже, розрахунок пені за період прострочення має бути таким: 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%*305 (кількість днів прострочки з 01.10.2019року по 31.07.2020 року) = 6 100 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%*305 (кількість днів прострочки з 01.11.2019року по 31.08.2020 року) = 6 100 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам)*1%*327 (кількість днів прострочки з 01.12.2019 року по 22.10.2020 року) = 6 540 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам)*1%*296 (кількість днів прострочки з 01.01.2020 року по 22.10.2020 року) = 5 920 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%*265 (кількість днів прострочки з 01.02.2020року по 22.10.2020 року) = 5 300 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%*236 (кількість днів прострочки з 01.03.2020року по 22.10.2020 року) = 4 720 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%*205 (кількість днів прострочки з 01.04.2020року по 22.10.2020 року) = 4 100 грн. 2000 грн. (заборгованість по аліментам) * 1%* 175 (кількість днів прострочки з 01.05.2020року по 22.10.2020 року) = 3 500 грн. 2000 (заборгованість по аліментам) * 1%* 144 (кількість днів прострочки з 01.06.2020 року по 22.10.2020 року) = 2 880 грн. 0 грн. прострочки з 01.08.2020 року по 22.10.2020 року. 0 грн. прострочки з 01.09.2020 року по 22.10.2020 року. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів склала 47 440 грн (виходячи з розрахунку: 6 100 грн.+6 100 грн. + 6 540 грн.+5 920 грн. + 5 300 грн.+4 720 грн.+4 100 + 3 500 +2 880+2 280 = 47 440 грн ) Проте, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, де розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 000 гривень. Доводи відповідача про те, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, оскільки судове рішення набрало законної сили лише 11 червня 2020 року, є безпідставними, оскільки у відповідача обов`язок сплачувати аліменти виникає з часу пред`явлення позову про стягнення аліментів. Так, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. У Сімейному кодексі України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, якою було уточнено висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц та зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплати аліментів, належних та допустимих доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти хоча б у мінімальному розмірі та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, виходячи із викладених обставин, та враховуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved