Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані діти проживають з позивачем в орендованій нею квартирі, та остання самостійно несе витрати по їх утриманню. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання вказаних дітей не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоровя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, отримує дохід від поїздок за кордон ( в Польщу) близько 1\~000 євро щомісячно, однак, є здоровим, працездатним чоловіком, аліменти нікому не сплачує, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших утриманців не має, його матеріальне становище дають можливість утримувати цих дітей. Позивач зазначає, що ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років в сумі 1\~228 грн., а від 6 до 18 років - в сумі 1 531 грн. Позивач вказує, що самостійно не може забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дітей, оскільки змушена сплачувати кошти за оренду житла, в якому проживає разом із вказаними дітьми, будь-якої допомоги з боку держави не отримує, постійного місця роботи не має, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 500 грн. та 1\~000 грн. щомісячно відповідно на утримання вказаних малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] до досягнення останніми повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить ці вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не погодившись із запропонованим розміром аліментів. В письмових запереченнях він також вказав, що викладені позивачем в позовній заяві доводи не відповідають дійсності та спрямовані на те, щоб показати перед судом, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей. При визначенні розміру аліментів відповідач просить звернути увагу на вимоги ст. 182 СК України та зазначає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того що, вказані діти хворіють та потребують значних коштів на лікування як щомісячно, так і по необхідності. Відповідач з 1999 року та по час розгляду справи часто хворіє, що підтверджується долученими ним медичними документами, і йому рекомендовано утримуватися від тяжкої фізичної праці та навантаження. Враховуючи, що відповідач обмежений у виконанні певної роботи, а також, останнім часом є складнощі з пошуком роботи через ситуацію в країні, він не взмозі сплачувати аліменти в розмірі, запропонованому позивачем. Відповідач зазначив, що твердження позивача про отримання ним доходів в розмірі близько 1 000 євро щомісячно є надуманими, оскільки за кордон на роботу він не виїжджав і таких доходів не отримував та не отримує, постійного місця праці не має, його доходи є мінливими та непостійними, а незначні доходи він вимушений витрачати на інші потреби. Відповідач не відмовляється та не ухиляється від сплати аліментів, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі не більше, ніж 30 % від прожиткового мінімуму, зокрема, на дочку [PERSON] в розмірі 459,30 грн., а на дочку [PERSON] - 368,40 грн. щомісячно. Відповідач також повідомив, що ще до звернення позивача до суду він брав участь в матеріальному забезпеченні цих дітей, оскільки вони постійно проживали зі сторонами до квітня 2016 року в квартирі батьків відповідача. Крім того, він неодноразово надавав позивачу грошові кошти для придбання дітям речей, іграшок, а також інших речей, яких вони потребували для забезпечення їх гармонійного розвитку, здійснював оплату різного роду занять дітей. Тому відповідач просить присудити аліменти в значно меншому розмірі, ніж просить позивач. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Судом встановлено, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Цим рішенням місце проживання вказаний дітей визначено з позивачем. Дане рішення набрало законної сили 29.08.2016 року (а.с.9). Факт проживання вказаних дітей з позивачем не заперечується відповідачем і також стверджується довідкою №3133, виданою абонентним відділом комунального підприємства «Житлоінфоцентр» 21.09.2016 року (а.с.26). Відповідно до виписок з історії хвороби стаціонарного хворого відповідачу обмежено фізичне навантаження (а.с. 27-31). Згідно із довідкою дочка сторін [PERSON] відвідувала заняття по плаванню в період з 2014 по 2016 роки, оплату занять проводила її бабуся [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до довідки №6, виданої 21.09.2016 року виробничим структурним підрозділом Коломийський фізкультурно-спортивний клуб «Локомотив», дочка сторін [PERSON] з вересня 2014 року по травень 2016 року відвідувала танцювальну студію з оплатою послуг керівнику студії (а.с. 34). Довідкою Коломийської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 стверджується, що дочка сторін [PERSON] відвідує вказаний навчальний заклад, з вересня 2014 року по березень 2016 року вона проживала з бабусею [PERSON], яка весь час опікувалася дитиною, цікавилась її навчанням, відвідувала батьківські збори (а.с. 37). Довідками ДНЗ №17 м. Коломиї «Калинка» та дитячого центру «Радість» дочка сторін [PERSON] з 2014 року відвідує вказаний дошкільний заклад, батьківську плату за перебування в якому здійснює бабуся [PERSON], а також відвідувала заняття з раннього розвитку у вказаному центрі в лютому-березні 2016 року, оплату занять в якому також здійснювала її бабуся (а.с. 38, 39). Згідно з положеннями ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує часткове визнання відповідачем позовних вимог, вік дітей, пов'язані з цим витрати, різке підвищення цін в 2016 році, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, відсутність доказів, які б підтверджували той рівень доходів, про які вказує позивач, і розмір її витрат на утримання і розвиток дітей. Тому суд визначає аліменти в твердій грошовій сумі, яка повинна становити відповідно 900 грн. та 700 грн. щомісячно на вказаних дітей, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Тому привязка розміру аліментів, визначеного в твердій грошовій сумі, до прожиткового мінімуму є безпідставною. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка. На підставі наведеного, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial