Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту у розмірі 16 324,51 доларів США та 640 786,02 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 38.3/АА-00158.08.2, згідно умов якого Банк відкриває відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 551,65 доларів США терміном по 08.09.2015 року включно, з процентною ставкою 14,5% річних. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов кредитного договору, станом на 04.02.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 16 324,51 доларів США та 640 786,02 грн. Однак, станом на дату подання даного позову до суду [PERSON] не виконано умови кредитного договору, що є підставою звернення з даним позовом до суду. 27.05.2015 року представником позивача до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 38.3/АА-00158.08.2 від 08.09.2008 року, яка станом на 22.05.2015 року складає 18 746,75 доларів США та 3 703 668,90 грн., а саме: сума поточної заборгованості за кредитом 2 508,08 доларів США, сума простроченої заборгованості за кредитом - 10 356,67 доларів США; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 122,44 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 5 759,56 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3 684 728,62 грн.; загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 18 940,28 грн. (Том 1 а.с. 53-55) 23.06.2015 року за клопотанням представника позивача протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва залучено до участі у розгляді справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], та представником позивача внесено зміни до предмета спору про солідарне стягнення з відповідача [PERSON], а також поручителів за його кредитними зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 38.3/АА-00158.08.2, яка станом на 22.05.2015 року розрахована позивачем у розмірі 18 746,75 доларів США та 3 703 668,90 грн. (Том 1 а.с. 152-154; 164; 167-172) В судовому засіданні на підставі клопотання відповідача [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року у зв'язку із смертю співвідповідача [PERSON], який помер [INFO] року, цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в частині заявлених позовних вимог до [PERSON]. (Том 2 а.с. 36; 37; 68) В судовому засіданні на підставі клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON], ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.02.2017 року у зв'язку із смертю співвідповідача [PERSON], яка померла [INFO] року, цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в частині заявлених позовних вимог до [PERSON]. (Том 2 а.с. 89; 90; 91) Представник позивача ПАТ «Родовід Банк» Бабенко А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить уточнена позовна заява та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (Том 2 а.с. 41-46; 70-76) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити та застосувати строк позовної давності з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. (Том 1 а.с. 62-64; 223-224; 236; Том 2 а.с. 80) Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити, застосувати до позовних вимог строки позовної давності з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, та пояснення, надані відповідачем під час судового розгляду справи. (Том 1 а.с. 62-64; 223-224; 236; Том 2 а.с. 80) Вислухавши пояснення представника позивача ПАТ «Родовід Банк» Бабенка А.І., заперечення відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк». Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Родовід Банк», що підтверджене Статутом ПАТ «Роовід Банк», затвердженим річними Загальними зборами акціонерів від 09.04.2012 року - 10.04.2012 року, протокол № 1 (Том 1 а.с. 201-205) Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 08.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір №38.3/АА-00158.08.2, згідно п.1.1.- п. 1.7. якого Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 551,65 доларів США терміном до 08.09.2015 року включно, з процентною ставкою 14,5% річних. Згідно з п. 1.2. та 1.6. Договору кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля за договором купівлі-продажу автомобіля № 3974 від 03.09.2008 року, та сплату страхових платежів, для обліку нарахованих процентів за користування кредитами Банк відкриває позичальнику рахунок №2208000055706.840.00158. (Том 1 а.с. 7-20; 73-76) Відповідно до п. 3.1. Договору із змінами, внесеними Додатковим договором № 1 від 08.05.2009 року, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, починаючи з з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами згідно з графіком платежів, який є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно п. 3.6. Договору, Позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. Позивачем виконано умови кредитного договору про №№38.3/АА-00158.08.2 від 08.09.2008 року та надано відповідачу грошові кошти на суму 19 551,65 доларів США, що підтверджується заявою [PERSON] про видачу готівки № 1253_5 від 08.09.2008 року. (Том 1 а.с. 23) Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1.7 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором №№38.3/АА-00158.08.2 від 08.09.2008 року є застава автомобіля марки «Chevrolet» згідно з договором застави № 38.3/АА-00158.08.2-3 від 08.09.2008 року, та додатковим забезпеченням виконання умов цього Договору є порука [PERSON] згідно з договором поруки № 38.3/АА-00158.08.2-3/П від 08.09.2008 року та порука [PERSON] згідно з договором поруки № 38.3/АА-00158.08.2-3/П-1 від 08.09.2008 року. (Том 1 а.с. 155-156; 157-158) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 08.09.2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.06.2016 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання договору удаваним правочином та визнання недійсним пункту договору. (Том 2 а.с. 9-11) Так, Апеляційним судом м. Києва встановлено, що відповідно до матеріалів справи, позивач [PERSON] погодився при укладенні Кредитного договору на визначення валюти кредитування у доларах США. При цьому було визначено цілі кредитування - на придбання автомобіля та на сплату страхових платежів. Факт неотримання готівкою коштів у доларах США та подальше перерахування 08.09.2008 р. банком коштів в гривні в рахунок оплати за Договором купівлі-продажу автомобіля було здійснено за волевиявленням [PERSON] та не свідчить про зміну умов укладеного Кредитного договору. Вимог про розірвання в зв'язку з цим Кредитного договору позивачем також не заявлялось. Також є необґрунтованим посилання позивача [PERSON] на невідповідність обставинам справи висновку суду першої інстанції про недійсність п. 3.6 Кредитного договору щодо розміру пені. Доводи позивача про те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту можуть бути розглянуті судом відповідно до вимог ст. 551 ЦК України при розгляді справи за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка знаходиться в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання, в тому числі відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними Кредитним договором, та у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного Договору, у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості по Кредитному договору №38.3/АА-00158.08.2 від 08.09.2008 року. Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 Цивільного кодексу України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. (Правова позиція Верховного Суду України від 10.02.2016 року у Справі № 6-1680цс15) Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків відповідачем [PERSON], яким отримано кредитні кошти, що встановлено досліджуваною ухвалою Апеляційного суду м. Києва, порушено умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим суд визнає правомірними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості, нарахованої позивачем станом на 22.05.2015 року, а саме: поточну заборгованість - 2 508, 08 доларів США;прострочену заборгованість за кредитом - 10 356, 67 доларів США;суму поточної заборгованості за процентами по кредиту - 122, 44 долара США;суму простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 5 759, 56 доларів США, а всього 18 746, 75 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2017 р. складає - 506 555,93 грн. (Том 2 а.с. 77-79) Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Разом з тим, відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Таким чином, ураховуючи принцип розумності та справедливості, на підставі положення пункту 7 частини тринадцятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ураховуючи положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, задовольнивши в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на суму 18 746, 75 доларів США, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки з огляду на часткове погашення ним кредитної заборгованості попри скрутне матеріальне становище та з огляду на втрату протягом строку розгляду справи батьків, які померли від онкологічного захворювання, - що є істотною обставиною при дотриманні судом принципу здійснення правосуддя на засадах поваги до честі і гідності осіб, які приймають участь у судовому розгляді справи. Крім того, згідно зі статтями 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами досліджуваного Договору погашення кредиту повинне здійснюватися відповідачем частинами до 10 числа (включно) кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, позовна давність за вимогами позивача як кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. (Постанова Верховного Суду України від 30.09.2015 року Справа № 6-154цс15) З огляду на вищенаведені норми діючого цивільного законодавства та сформовану у цьому напрямку правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяв сторони відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення нарахованої ним кредитної заборгованості (Том 2 а.с. 80), оскільки перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, які було внесено відповідачем періодично, таким чином перериваючи строк позовної давності. А оскільки строк дії договору визначено - 08.09.2015 року (включно), останній платіж відповідачем було внесено до установи Банку у вересні 2012 року, то звернення позивача із даним позовом до суду у квітні 2015 року, тобто в межах загального строку позовної давності, не дає підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення з позовом до суду за відсутності останнього. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення, а саме підлягає стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 38.3/АА-00158.08.2 від 08.09.2008 року на загальну суму 18 746, 75 доларів США. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial