Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі «Позивач»), звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому просить стягнути з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 155380, 67 грн. за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 25 липня 2005 року, яка складається з: 113626,02 грн. заборгованість за кредитом; 23893, 35 дол. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1584.00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом , 16277,30 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. 21 жовтня 2015 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 27 липня 2005 року між ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено Кредитний договір № IFU0GK00000116 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі (надалі Кредит), а Позичальник зобовязується прийняти Кредит, використати та повернути Кредит в сумі 134044,10 грн. на наступні цілі : 80000, 00 грн. на придбання житла , а також у розмірі 54044,10. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку , передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору,зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 20, 86% на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом , починаючи з 27.06.2013р. комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, а також сума, розрахована відповідно до п.3.11 даного Договору. Строк кредитування 28.07.2025 року . Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в кредитному договорі № IFIWG40000004576 від 05 січня 2008 року шляхом перерахування суми кредиту у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Позивач в позовній заяві, не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, Відповідач належно їх не виконував, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року (а.с.3-7). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року належним чином та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року заборгованість Відповідача станом на 26.05.2015р. становить 155380, 67 грн. за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 25 липня 2005 року, яка складається з: 113626,02 грн. заборгованість за кредитом; 23893, 35 дол. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1584.00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом , 16277,30 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року, в розмірі 155380, 67 грн. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № IFU0GK00000116 від 27 липня 2005 року в розмірі 155380, 67 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved