Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (надалі «ПАТ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 395014,75 гривень, а також судових витрат пов'язаних зі зверненням до суду, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] добровільно не погашає заборгованість за кредитом, чим порушує умови кредитного договору HAR0AK12370040 від 23 липня 2007 року укладеного між «ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язання за договором HAR0AK12370040 від 23 липня 2007 року між «ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. [PERSON] також не виконує умови договору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, просила суд застосувати строки позовної давності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 липня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір HAR0AK12370040 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 60317,50 гривень на строк до 22.07.2014 року. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. (а.с. 11-13). 23 липня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язується перед ПАТ «Приватбанк» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № HAR0AK12370040 від 23 липня 2007 року (а.с. 14, 87). ПАТ «Приватбанк» виконало умови Кредитного договору, надавши Позичальнику кредитні кошти. Позичальник та поручитель ухиляються від взятих на себе зобов'язань по сплаті кредитних платежів та відсотків за користування кредитом, а саме: не здійснював погашень заборгованості за кредитом у встановленому Кредитним договором порядку та строки. Станом на 26 травня 2015 року заборгованість по Кредитному договору становить 395014,75 гривень, де: -47439,03 гривень - заборгованість за тілом кредиту; -97127,79 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; -4475,32 гривень - заборгованість по комісії; -245972,61 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 4-6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ розрахунок заборгованості по кредиту, наданий позивачем (а.с. 4-6), який обгрунтовується умовами кредитного договору і нічим не спростовується. Відповідачем [PERSON] надано до суду клопотання про застосування строків позовної давності. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з дати укладення кредитного договору - 23 липня 2007 року до дати подання позову до суду минуло 2907 днів, тобто майже 8 років. Зупинення, переривання чи вимоги, на які позовна давність не поширюється, що передбачені ст.ст. 263, 264, 268 ЦК України у позивача відсутні. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної даності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Останнє списання грошових коштів на погашення заборгованості було 15 лютого 2013 року у сумі 225,00 гривень, відповідач знав, що списані кошти з його рахунків надходили на погашення заборгованості, підтвердженням чого є виписка з рахунку (а.с. 91-98). З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач та представник відповідачів, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 3654,00 гривні судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved