Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.08.2016 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що батьки відповідача безпричинно звинувачують її у подружній зраді відповідачу і що останній, на їхню думку, не є батьком вказаного сина. Згодом вони делікатно пояснили позивачу, щоб залишила їхній будинок. На неодноразові пропозиції позивача жити окремо відповідач не погоджувався. Крім того, він при вирішенні будь-яких життєвих питань завжди прислуховувався до думки своїх батьків. У зв`язку з таким зневажливим ставленням відповідача сторони припинили проживати разом та рідко спілкуються. Дитина проживає з нею. Із вказаних причин сім`я сторін розпалася, надії на примирення немає, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, залишити їй прізвище « [PERSON] », а також присудити з відповідача на її користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 07.02.2020 року її представник, адвокат Наливайко С.М. подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її та позивача відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 33). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 06.08.2016 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Іванівецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. \~ \~ \~ \~Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, суд вважає, що останню слід і надалі залишити проживати з позивачем. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved