Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

стислий виклад позиції позивача у лютому 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.08.2013р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № РLМWСL9ЕРD0018, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 59184, 00 грн, зі сплатою 16, 08 % річних. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому станом на 27.11.2020р. утворилася заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 50965, 57 грн та судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 03.03.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 36). Згідно ухвали від 24.03.2021р. задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 43). Позиції учасників судового провадження У судове засідання представник позивача не з`явився направив клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с.26). Відповідач позов не визнала, оскільки вважає, що повинна сплачувати кредит до 2029 року, як це обумовлено договором, і своєї вини у простроченні не вбачає. Повідомила, що у 2010 році вона отримала у ПриватБанку кредит за яким до 2013 року виникла заборгованість у розмірі 30000 грн. У 2013 році вона вирішила придбати будинок, а тому взяла у ПриватБанку ще один кредит близько 60000 грн, який стосується даної справи, з яких 30000 грн пішло на погашення попередньої заборгованості, а решту вона витратила на двох синів, одному на лікування, а іншому на продукти та утримання, так як він сидів у тюрмі. Водночас, при укладенні договору поручителем виступило ТОВ «Приват-Агро-Альянс», яке орендує в неї земельну ділянку, а тому була домовленість, що саме це підприємство за рахунок орендної плати буде погашати кредит. До 2018 року проблем не було, а потім їй повідомили, що кредит потрібно платити самостійно. Водночас, оскільки банк у 2018 чи 2019 році сам з орендної плати вирахував 2000 грн на іншу кредитку, а тому решту пайових коштів вона зняла та витратила на ремонт будинку, а погашала кредит по мірі можливості за рахунок пенсії. Десь у 2019 році переуклала договір оренди з іншою фірмою ТОВ «Машівка-Агро-Альянс», але з тим же керівником, і десь з 2016 року отримувала орендну плату в розмірі 22000 грн. Кредит не погашала, оскільки пайові кошти витратила на приведення у відповідність земельної документації та дала завдаток на придбання будинку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 08.08.2013р. Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] підписана заява позичальника № РLМWСL9ЕРD0018 за умовами якої банк надав позичальнику строковий кредит в розмірі 59184, 00 грн на строк до 07.08.2029р., зі сплатою відсотків у розмірі 1, 34 % на місяць. Погашення заборгованості здійснюється щорічно до 10.01. в сумі 9763, 65 грн. За змістом заяви вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифів становить кредитно-заставний договір (а.с.6-16). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 27.11.2020 заборгованість відповідача перед банком становить 50965, 57 грн, з яких: 45489, 22 грн - заборгованість за тілом кредиту, зокрема прострочена - 1487, 68 грн; 5476, 35 грн - заборгованість за відсотками. Останній платіж здійснено в розмірі 268, 53 грн - 19.11.2020р., прострочена заборгованість почала виникати з 11.01.2020р. (а.с.4-5). У виписці по рахунку наданої відповідачкою відображені всі операції пов`язані з оплатою за кредитним договором № РLМWСL9ЕРD0018, в період з 13.08.2013р. по 30.03.2021р. (а.с. 48-51). Крім цього, відповідачем були надані додатки до основного договору, зокрема: договір поруки № 216 від 08.08.2013р. за яким ТОВ «Приват-Агро-Альянс» виступило поручителем за виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань; договір застави майнових прав № РLМWСL9ЕРD0018-2 від 08.08.2013р. за яким предметом є майнові права на отримання коштів по договору оренди землі від 13.10.2010р. укладеному між відповідачкою та поручителем; договір відступлення права вимоги (цесії) від 08.08.2013р. за яким відповідач відступила банку право на отримання грошових коштів за договором оренди землі в сумі 9763, 65 грн (а.с. 64-69). Мотиви суду За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З досліджених в судовому засіданні Витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, вбачається, що вони не містять підпису відповідача, а відтак підписання заяви позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності в такій заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил надання банківських послуг. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р. Отже, оскільки додані банком Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а відтак вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма з якою сторони узгодити сплату пені, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як видно зі змісту Заяви позичальника, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості зазначених у цій заяві понад 210 днів, щодо зобов`язань строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, з огляду на те, що на підставі заяви позичальника строк користування [PERSON] кредитом припинився достроково, відповідач допустила прострочення та не сплатила черговий платіж 10.01.2020р., а відтак починаючи з 11.01.2020р. відбулося порушення строків погашення заборгованості, яке не було виправлено позичальником, а відтак на 211 день, яким є 08.08.2020р. змінився термін повернення кредиту, а тому вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування. Оскільки надані суду розрахунок заборгованості та виписка містять різні відомості про оплату кредиту, остання у свою чергу, більш повно відображає всі операції та є первинним бухгалтерським документом, а відтак за основу для визначення заборгованості за кредитом, суд приймає саме виписку по кредитному договору. Як видно з виписки по кредитному договору (а.с. 48-51) станом на 08.08.2020р. відповідач мала загальну заборгованість в розмірі 52 594, 14 грн, з них: за тілом кредиту в розмірі 46127, 73 грн, зокрема 44001, 54 грн - залишок поточної заборгованості та 2126, 19 грн - прострочена заборгованість; заборгованість за відсотками - 6466, 41 грн, з них 2082, 61 грн - прострочені. При цьому, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань і не має правового значення, оскільки за вимогою кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати. Вказаний висновок зроблено з урахуванням правової позиції ОП КЦС ВС від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц. Водночас судом установлено, що банком безпідставно було стягнуто з відповідачки пеню, оскільки її розмір не було погоджено між сторонами, а відтак пеню за весь період дії кредитного договору в загальному розмірі 1144, 63 грн необхідно віднести в рахунок погашення тіла кредиту. Крім цього, оскільки судом установлено, що термін повернення кредиту змінився і строк настав 08.08.2020р., а відтак всі платежі після цієї дати, що становлять 7 387, 69 грн, слід віднести в рахунок погашення позичальником тіла кредиту. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання перед банком, оскільки прострочила у відповідному розмірі сплату чергового платежу, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № РLМWСL9ЕРD0018 від 08.08.2013 р., яка виникла станом на 08.08.2020р., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37 595, 41 грн (46127, 73 - 1144, 63 - 7 387, 69) та відсотків в розмірі 6466, 41, а всього 44061, 82 грн. Щодо доводів відповідача про те, що її провини у порушенні строку погашення кредиту немає, суд визнає їх необґрунтованими, оскільки саме між нею та банком був укладений кредитний договір, відповідач була обізнана про неможливість підприємства погашати кредит, оскільки змінилося товариство-орендар належної відповідачу земельної ділянки, а відтак повинна була погашати кредит в обумовлений строк. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 1962, 51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial