Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 02.12.2005 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) було укладено Кредитний договір №KRKWSE00150282 (Договір), згідно умов якого Відповідач отримав кредитні кошти, у вигляді строкового кредиту, у національній валюті, у розмірі 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 2,50% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 01.12.2006 року, включно. Згідно умов Договору Відповідач щомісяця повинен здійснювати сплату решти кредиту, відсотків, комісії, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором, станом на 07.10.2014року, утворилась заборгованість у розмірі - 26 901,04 грн., з яких: - заборгованість за кредитом -774,90 грн.; - заборгованість за відсотками - 8 092,77 грн.; - заборгованість по сплаті комісій - 39,00 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 17 994,37 грн. Зазначену суму заборгованості та витрати, пов'язані зі зверненням до суду, Позивач просить стягнути з Відповідача у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача Ваніна Т.С. наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи суду пояснив, що з Банком розрахувався ще у 2006-2007 р.р., хоча і припускає, що не у повному обсязі. Однак, просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки Банк з 2007 року до нього ніяких претензій не мав, а на протязі 2009-2010 р.р. самостійно списував з його заробітної картки у рахунок погашення заборгованості, зароблені ним гроші. Просить у задоволенні позовних вимог, - відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову, - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 02.12.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір №KRKWSE00150282, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти, у вигляді строкового кредиту, у національній валюті, у розмірі 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 2,50% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 01.12.2006 року, включно, що підтверджується копією укладеного Договору (а.с.4-5), та не заперечується самим Відповідачем. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. У порушення зазначених норм закону та умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 07.10.2014 року, утворилась заборгованість, розмір якої дорівнює - 26 901,04 грн., з яких: - заборгованість за кредитом -774,90 грн.; - заборгованість за відсотками - 8 092,77 грн.; - заборгованість по сплаті комісій - 39,00 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 17 994,37 грн. що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.3). Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за укладеним Договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моменту виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов Договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даному випадку, Договором передбачено, що сплата решти кредиту, процентів за його користування, комісії, здійснюються щомісячно з «2» по «6» число кожного місяця. Як убачається з наданих суду розрахунку заборгованості, останній платіж Відповідачем у справі, було здійснено - 12 серпня 2010 року, та відповідно саме з цієї дати у Позивача виникло право вимагати повернення кредиту, оскільки якщо Договором визначено щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України). Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Приймаючи до уваги, що строк вимоги для ПАТ КБ «ПриватБанк» розпочався з 13.08.2010 року, і в розумінні вимог ст.257 ЦК України, закінчився 13.08.2013 року, з позовом до суду Позивач звернувся 23.10.2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.1), тобто з пропуском строку, передбаченого ст.257 ЦК України, Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, суд визнає обґрунтованими ці доводи, що дає підстави для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed