Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (надалі ПУАТ «Фідобанк») звернулося до суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 березня 2008 року між ВАТ «Ерстебанк», правонаступником ПУАТ «Фідобанк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1722/5/11140, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти у сумі 11690 доларів США на строк до 03 березня 2015 року зі сплатою за користування кредитом відсотків протягом першого року 11,5 % річних, другого 11%, третього 10,5 %, четвертого 10 %, пятого 9,5%, шостого 9%, сьомого 8,5 %., а відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 11 грудня 2009 року 11 % річних. Однак позичальник [PERSON] не виконує належним чином умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків відповідно до графіку погашення кредиту, внаслідок чого станом на 13 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає 1923,39 доларів США заборгованість за кредитом, 113,41 доларів США заборгованість за відсотками прострочена, 16,81 доларів США заборгованість за відсотками поточна, а всього 2053,61 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 51543,85 грн., та пеня в сумі 6180,22 грн. Тому позивач просить стягнути на його користь із відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість станом на 13.02.2015 року за кредитним договором № 014/1722/5/11140 в сумі 2053,61 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 51543,85 грн., та пені в сумі 6180,22 грн., а також понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON]І звернувся до суду із зустрічним позовом до ПУАТ «Фідобанк» про визнання недійсними додаткової угоди № 1 до кредитного договору та додатку № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 014/1722/5/11140, яка укладена 11.12.2009 року у м.Хмельницькому між ВАТ «Ерстебанк» та [PERSON] внесено зміни до кредитного договору від 04.03.2008 року щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами 11 % річних та передбачено сплату позичальником штрафу. Проте, додаткову угоду №1 від 10.12.2009 року до кредитного договору № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року та додаток № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту від 10.12.2009 року позичальник [PERSON] не підписувала, підписи на вказаних документах від її імені виконані іншою особою, що підтверджується висновком експертизи. Оскільки вказаних додаткови угод [PERSON] не підписувала, було відсутнє її волевиявлення щодо укладення додаткової угоди та додатку до Повідомлення позичальника фізичної особи, на підставі ст.ст.203,215 ЦК України просить визнати вказані правочини недійсними, а відповідача зобов'язати провести перерахунок заборгованості за кредитним договром. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду обєднані у одне провадження із вимогами за первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача ПУАТ «Фідобанк» позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на мотиви, що викладені у позовній заяві, а вимоги зустрічного позову не визнав, посилаючись на те, що вважає, що додаткова угода № 1 від 11.12.2009 року до кредитного договору була підписана позичальником. Також пояснив, що 13.01.2010 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно з умовами якої сторони погодили та виклали у новій редакції додаток №1 до кредитного договору, а саме графік, згідно з яким повинно відбуватись повернення кредиту та сплата процентів, тому з врахуванням умов додаткової угоди №2 немає підстав для перерахунку заборгованості. В подальшому подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справами доказами. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечив щодо наявності заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, однак вважає, що відсотки за кредитним договором розраховані невірно, оскільки додаткова угода № 1 від 11.12.2009 року до кредитного договору не була підписана позичальником [PERSON] та підлягає визнанню недійсною, а додаткова угода № 2 містить приховану відсоткову ставку, тому не може застосовуватись. Тому підтримує зустрічний позов, а у задоволенні первісного просить відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю пояснення свого представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, а зустрічний позов до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Так, в силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року, з укладенням в подальшому додаткових угод №1 та № 2 до нього. Згідно умов вказаного кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 11690 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 03 березня 2015 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі протягом першого року 11,5 % річних, другого 11%, третього 10,5 %, четвертого 10 %, пятого 9,5%, шостого 9%, сьомого 8,5 %. Відповідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит на зазначені у договорі цілі та забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів на умовах, передбачених даним договором. Сторонами погоджено порядок повернення кредиту та відсотків в терміни та в розмірах, що встановлені графіком платежів згідно додатку № 1 до договору, але не пізніше 3 березня 2015 року (п.1.4, п.5.2 договору). В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Також судом встановлено, що 11 грудня 2009 року між ПАТ «Ерсте Банк» та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року, згідно якої розділ І кредитного договору викладено у новій редакції та встановлено сплату відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 11 % річних. Крім цього, 10 грудня 2009 року між ПАТ «Ерсте Банк» та позичальником [PERSON] укладений додаток № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту, згідно якого сторонни вирішили внести зміни до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту, яке є додатком до кредитного договору № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року, про доповнення п. з «можливі варіанти прийняття рішення по реструктуризації кредитних договрів». Згідно вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] предявила вимоги про визнання недійсними вказаної додаткової угоди № 1 до кредитного договору та додатку № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з підстав невідповідності їх вимогам закону, зокрема, посилається та те, що вказані правочини вона не підписувала, тому було відсутнє її волевиявлення щодо їх укладення. Так, в силу положень\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~зміст\~\~правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного\~\~законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути\~\~вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є\~\~недодержання в момент вчинення\~\~правочину стороною\~\~(сторонами) вимог,\~\~які встановлені частинами першою - третьою,\~\~п'ятою та\~\~шостою\~\~статті\~\~203\~\~цього Кодексу. За змістом ч. 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 158П від 28 липня 2015 року у додатковій угоді № 1 до кредитного договору № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року, яка укладена у м.Хмельницькому 11.12.2009 року, та у додатку № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту від 10.12.2009 року підписи виконані не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] вищевказані додаткову угоду №1 до кредитного договору та додаток № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи не підписувала, її волевиявлення на їх укладення було відсутнє, тому враховуючи виоги наведених норм ЦК, суд приходить до правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних [PERSON] додаткової угоди № 1 до кредитного договору та додатку № 1 до Повідомлення позичальника фізичної особи, тому вимоги зустрічного позову в цій частині слід задовольнити. Також із матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року, згідно якої сторони визначили, що з 13 січня 2010 року повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно зі графіком погашення, наведеним у додатку № 1 до цієї додаткової угоди, який викладається у новій редакції. Згідно умов додаткової угоди № 2 кожен графік, сформований станом на більш пізню дату та підписаний сторонами заміняє попередній графік. Додаткова угода № 2 від 13 січня 2010 року та Графік погашення додатку № 1 до цієї додаткової угоди від 13 січня 2010 року, що викладений у новій редакції підписаний [PERSON], чого остання у судовому засіданні не заперечувала та у звязку з цим за клопотанням представника позивача оригінали даної додаткової угоди та графіку платежів надавались в якості зразків підпису [PERSON] для проведення експертизи. Крім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник [PERSON] сплачувала платежі за кредитним договором у розмірі, визначеному згідно з графіком погашення, наведеним у додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 13 січня 2010 року, що свідчить про погодження позичальника із умовами додаткової угоди та графіком, що сформований сторонами на 13 січня 2010 року. Додаткову угоду № 2 до кредитного договору [PERSON] не оспорювала. Згідно наданого суду позивачем розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № 014/1722/5/11140 від 04 березня 2008 року станом на 13 лютого 2015 року становить 2053,61 доларів США, що еквівалентно 51543,85 грн., з яких: 1923,39 доларів США заборгованість за кредитом, 113,41 доларів США заборгованість за відсотками прострочена, 16,81 доларів США заборгованість за відсотками поточна, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в межах одного року 5151,18 грн. Згідно з вимогами ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході розгляду справи відповідачем не представлено суду доказів щодо безпідставності позовних вимог позивача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ПУАТ «Фідобанк» підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 2053,61 доларів США, що еквівалентно 51543,85 грн., та 5151,18 грн. пені. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення з [PERSON] понесені позивачем ПУАТ «Фідобанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 577,24 грн., а з ПУАТ «Фідобанк», а користь [PERSON] слід стягнути 1143,60 грн. понесених судових витрат (900 грн. витрат на експертизу +243,60 грн. судового збору). На підставі наведеного,

Outcome: partial