Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Рішенням суду від 27 січня 2016 року було задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Світанок» про витребування земельної ділянки та усунення перешкод у здійснення права власності не земельну ділянку. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Світанок» повернути [PERSON] земельну ділянку площею 6,7801га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належать їй згідно з державним актом серії ЯЕ № 268553 від 18 червня 2008 року, кадастровий номер 2323355100:31:006:0011, а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Світанок» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. 5 лютого 2016 року відповідачем ТОВ СГП «Світанок» було подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року справу було повернуто до Михайлівського районного суду Запорізької області для усунення недоліків, а саме: для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення в частині не вирішення питання щодо частини позовних вимог та розподілу судових витрат. Учасники процесу, що були повідомлені про час та місце розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення, в судове засідання не зявились, їх неявка не перешкоджає розгляду. Дослідивши рішення суду та матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність винести додаткове рішення. Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою сторони чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Так, згідно позовної заяви [PERSON] просила суд витребувати з незаконного володіння та користування ТОВ СГП «Світанок» належну їй земельну ділянку шляхом зобовязання ТОВ СГП «Світанок» повернути їй земельну ділянки, а також просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зобовязання звільнити земельну ділянку. В мотивувальній частині рішення суду від 27 січня 2016 року зазначено, що договір оренди землі укладений між [PERSON] (попереднім власником) та ТОВ СГП «Світанок» від 21 березня 2005 року був укладений на термін 10 років та дів відповідно до 21 березня 2015 року. Після переходу права власності на земельні ділянки до [PERSON] договір оренди земельної ділянки між нею та ТОВ СГП «Світанок» на новий строк не укладався, будь-яких змін (в тому числі щодо зміни терміну дії договору) до договору оренди сторонами не вносилося. Після спливу строку дії договорів оренди 21 березня 2015 року, у власника дійсно виникло право витребувати у відповідача своє майно у виді спірної земельної ділянки. Таким чином,\~на теперішній час \~відповідач безпідставно користується земельною ділянкою, що\~належать [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю, а тому\~\~дана земельна ділянка підлягає поверненню її власнику [PERSON]\~\~ До спірних правовідносин судом було застосовано положення ч. 1 ст. 387 ЦК України. Водночас, позивач [PERSON] заявляла вимогу про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, посилаючись на ст. 391 ЦК України. Судом не було прийнято рішення щодо цієї частини позовних вимог. Враховуючи, що належним способом захисту порушених прав [PERSON] було саме витребування належної їй земельної ділянки шляхом зобовязання повернути ТОВ СГП «Світанок» земельну ділянку, у звязку із закінченням строку договору оренди, судом було прийнято відповідне рішення про задоволення позову в цій частині. В той же час, будь-яких доказів спричинення перешкод [PERSON] зі сторони ТОВ СВК «Світанок» у реалізації справа користування і розпорядження майном позивачем надано не було, до того ж в даному випадку це є неналежним способом захисту порушених прав, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо усунення перешкод у здійснення права власності на земельну ділянку. Стосовно розподілу судових витрат, слід зазначити наступне: Згідно позовної заяви, [PERSON] звернулася до суду з позовом 30 листопада 2015 року, в якому виклала дві позовні вимоги: майнового характеру - про витребування земельної ділянки шляхом зобовязання повернути земельну ділянку, та немайнового характеру про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні земельною ділянкою. Згідно п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до суду фізична особа має сплатити судовий збір з позовної заяви майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а за позов немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Частиною 2 вказаної статті визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Згідно договору оренду, вартість земельної ділянки складає 65545,40 грн., інших даних щодо вартості земельної ділянки матеріали справи не містять. Таким чином, позивач [PERSON] при зверненні до суду з відповідним позовом мала сплатити судовий збір за позов майнового характеру в розмірі 1% від ціни позову (вартості земельної ділянки 64545,40 грн.), що складає 645,45 грн., а також 487,20 грн. за позов немайнового характеру. Відповідно до квитанції № 22 від 22 вересня 2015 року, [PERSON] було сплачено судовий збір лише в сумі 487,20 коп., отже недоплата судового збору складає 645,45 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки рішенням суду від 27 січня 2015 року було задоволену майнову вимогу [PERSON] про зобовязання повернути земельну ділянку, з відповідача підлягав стягненню судовий збір в сумі 645,45 грн., отже, з відповідача ТОВ СГП «Світанок» додатковому стягненню на користь держави підлягає судовий збір в сумі 158,25 грн. (645,45-487,20). Крім того, у звязку з тим, що суд відмовив в задоволенні немайнових позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні земельною ділянкою, з неї на користь держави підлягає стягнення недоплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved