Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач стверджує, що йому належить право власності на рухоме майно: підстанцію ПКТП-400/100 (обладнання КТП № 242/400 кВА) та трансформатор 400/800 (ТМГ-400 кВА зав. № 65402), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Колгосп «Україна», правонаступником якого є СТзОВ «Україна», передав зазначене майно Державному підприємству Волинське обласне підприємство електричних мереж, правонаступником якого є позивач, відповідно до актів приймання-передачі основних засобів від 11.03.1981 року №№ 85, 86 (типова форма № ОС-1), які були затверджені 15.05.1981 року. Колгосп «Україна», порушивши порядок передачі майна (основних засобів), що визначався законодавством Союзу РСР і Української РСР, не виключив зазначене майно з складу основних фондів. В процесі паювання, СТзОВ «Україна» передало зазначене майно [PERSON] , порушивши при цьому процедуру паювання. [PERSON] зареєстрував зазначене майно як нерухоме майно - будівлю «Підстанція ПКТП-400/100. Трансформатор 400/80», яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація проведена державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради Волинської області Оласюком М.М. Спірне майно не могло реєструватись як нерухоме майно, оскільки не має ознак такого майна і є рухомим майном. Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора щодо згаданого майна та визнати за ним право власності на нього як на рухоме майно. Заперечення відповідача [PERSON] . Відповідач позов не визнав та вказав, що спірне майно було колгоспом передане не у власність, а у експлуатацію. Відповідно права власності на майно у позивача немає, як і підстав для позову. Просить у позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. Вимоги позивача ґрунтуються на тому, що йому належить право власності на рухоме майно: підстанцію ПКТП-400/100 (обладнання КТП № 242/400 кВА) та трансформатор 400/800 (ТМГ-400 кВА зав. № 65402), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Колгосп «Україна», правонаступником якого є СТзОВ «Україна», передав зазначене майно Державному підприємству Волинське обласне підприємство електричних мереж, правонаступником якого є позивач, відповідно до актів приймання-передачі основних засобів від 11.03.1981 року №№ 85, 86 (типова форма № ОС-1), які були затверджені 15.05.1981 року. Однак, згадані акти не є документами, які спроможні довести, що право власності на згадане майно перейшло від колгоспу до державного підприємства. Коли ці акти були складені, діяла ст.87 ЦК УРСР, відповідно до частини першої якої соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій. Тобто, колгоспно-кооперативна власність була відокремлена від державної. З огляду на це, власність на спірне майно не могла перейти від колгоспу до державного підприємства просто на підставі актів приймання-передачі основних засобів, самі по собі ці акти цього не доводять. Для такого переходу необхідне було рішення зборів уповноважених колгоспу «Україна», у якому мало бути чітко зазначено, що колгосп передає належне йому майно у державну власність конкретно визначеній особі, у цьому випадку державному підприємству. Саме збори уповноважених були вищим органом управління колгоспом і розпорядження основними засобами було їх виключною компетенцією. Після такого рішення зборів уповноважених оформлялись акти приймання-передачі, у яких обов`язково зазначалося, що майно передається, наприклад державному підприємству, на підставі рішення зборів уповноважених з зазначенням номера цього рішення і його дати. Такого рішення позивач не надав, надав акти приймання-передачі основних засобів без відміток, що майно передається на підставі рішення зборів уповноважених. Відповідно до змісту наданих позивачем актів, спірне майно приймалось державним підприємством в експлуатацію. Тобто, колгосп, залишивши майно у своїй власності, передав його в експлуатацію державному підприємству, виходячи з якихось міркувань, наприклад вважаючи, що спеціалізоване державне підприємство експлуатуватиме майно більш ефективно, що в той час було поширеною практикою. Державне підприємство у таких випадках якраз і приймало майно в експлуатацію на підставі актів, наданих позивачем. Виходячи з викладених міркувань, надані позивачем акти не доводять, самі по собі, що державне підприємство, правонаступником якого став позивач, отримало майно колгоспу у власність, а не просто в експлуатацію. Доказом того, що спірне майно у власність не передавалось, є те, що колгосп не виключив це майно зі складу основних фондів. Якби колгосп справді передав спірне майно державному підприємству у власність, такого просто не могло статися, оскільки питання передачі майна державі суворо контролювалися, проводилися регулярні ревізії колгоспів державними органами і це порушення не могло залишатися поза увагою скільки років. Суд вважає слушними твердження відповідача [PERSON] , що надані позивачем акти приймання-передачі не є правочинами за своїм змістом, а також його твердження, що перебування спірного майна на балансі позивача не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. До того ж, спірне майно одночасно знаходилося на балансі СТзОВ «Україна». Таким чином, позивач не довів, що він є власником спірного майна і його вимога про визнання за ним права власності на це майно є безпідставною. З огляду на те, що позивач не є власником спірного майна, він не може з цієї позиції оспорювати проведене СТзОВ «Україна» паювання і виділення відповідачу [PERSON] майна. Права власності на спірне майно у позивача немає, тому воно не може бути порушене паюванням. Суд захищає лише порушене право (ст.4 ЦПК України). Тому усі доводи позивача з цього приводу суд відхиляє. Аналогічно, з цієї ж підстави, позивач не може з цієї позиції оспорювати проведену [PERSON] реєстрацію спірного майна, зокрема те, чи є це майно рухомим чи нерухомим. В будь-якому випадку це майно не належить позивачу на праві власності, а тому реєстрацією майна його право не порушується. Тому усі доводи позивача у цій частині суд також відхиляє. З приводу права користування земельною ділянкою, на якій зараз розташоване спірне майно, то право користування нею не зумовлює виникнення права власності на спірне майно. До того ж, спірне майно сам позивач вважає рухомим. Тому цей довід позивача суд також відхиляє. Для позивача у правовому відношенні нічого не змінилося, окрім того, що власником майна було СТзОВ «Україна», а тепер ним стала фізична особа - відповідач [PERSON] , з яким також можливо домовлятися з приводу експлуатації майна і щодо земельної ділянки, на якій воно розташоване. Відповідно до ст.321 ЦК України: «1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.» Відповідач [PERSON] набув право власності на спірне майно на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВЛ № 289244, рішення постійнодіючої комісії реорганізованого колгоспу «Україна» від 08.10.2018 року, акту приймання-передачі від 22.11.2018 року та рішення Дубівської сільської ради Ковельского району Волинської області № 3/8-8 від 27.03.2019 року та зареєстрував у встановленому порядку право власності на це майно. Позбавити відповідача [PERSON] визнаного державою права власності на майно можливо лише на підставі закону і тоді, коли суспільний інтерес у такому позбавленні істотно перевищує його приватний інтерес. Визначені законом підстави для позбавлення відповідача [PERSON] права власності на спірне майно відсутні, позивачем не доведено також, що суспільний інтерес у такому позбавленні взагалі існує. Тому, підстави для втручання у право власності відповідача [PERSON] на спірне майно відсутні. В позові слід відмовити.

Outcome: dismissed