Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа: Кутська селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона фактично проживає у власному приватизованому будинку ( [ADDRESS] ), який належить їй на підставі договору дарування. Власником будинку є тільки позивач, оскільки її чоловік, зазначений в договорі дарування, помер [INFO] . У зазначеному житловому будинку, зі згоди позивача [PERSON] , було зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] , колишнього співмешканця її доньки [PERSON] , яка також зареєстрована у даному будинку. У травні 2020 року стосовно відповідача було зареєстровано кримінальне провадження, оскільки останній вчинив насильство над донькою позивача. В той же час відповідач [PERSON] залишив постійне місце проживання і більше не повертається в будинок, який належить [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач постійно знущається над її донькою, б`є її, відносно нього в суді розглядається кримінальне провадження. [PERSON] також зазначає, що не може оформити субсидії на оплату комунальних послуг, вимушена платити комунальні платежі за відповідача та інші обов`язкові податки. Тому, позивач [PERSON] як власник майна не бажає, щоб відповідач був зареєстрований та мав право проживання у її приватизованому житловому будинку. У зв`язку з цим, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на житло (користування житловим приміщенням) в її житловому будинку, а також зобов`язати Кутську селищну раду зняти його з реєстрації в цьому будинку. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 39). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с.29, 41). Від третьої особи - Кутської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, за наявними у матеріалах справи документами (а.с. 33,37). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.04.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (відповідача) та призначено справу до судового розгляду на 25.05.2021 року. Ухвалою суду від 25.05.2021 року розгляд справи відкладено на 08.06.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Відповідно до відповідей Кутської селищної ради на запити суду щодо місця проживання відповідача, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , однак фактично не проживає, інформація про фактичне місце проживання [PERSON] - відсутня (а.с. 24, 25,27, 28, 35, 36). Здіно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про судове засідання на 08.06.2021 року відповідач був належним чином повідомлений, оскільки судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/757/21 відповідача [PERSON] (а.с. 29, 41). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи (а.с.42). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з копією договору дарування від 26.10.1979 року, посвідченого секретарем Кутської селищної ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за №31 та в Коломийському МБТІ 13.12.1979 року за реєстраційним №114, [PERSON] подарував, а подружжя [PERSON] і [PERSON] прийняли у дар належний дарителю на праві особистої власності житловий будинок і сарай, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.10.1982 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). З витягу з рішення №4 від 26.01.2012 року вбачається, що визнано нумерацію житлових будинків [ADDRESS] в наступному порядку: житловий будинок [PERSON] - [NUMBER] (а. с. 14). У довідці №315 від 19.04.2021 року, виданої виконкомом Кутської селищної ради зазначається, що вулицю « Гагаріна » дійсно було перейменовано на вулицю «В. Стуса» відповідно до рішення Кутської селищної ради від 07.11.2016 року (а.с.13). Згідно з довідкою виконкому Кутської селищної ради №316 від 19.04.2021 року, житель [ADDRESS] , гр. [PERSON] по місцю реєстраційного обліку протягом останніх шести місяців не проживав (а.с. 15), - підстава акт обстеження №47 від 19.04.2021 року (а.с. 16). З копії ухвали Косівського районного суду від 20.01.2021 року вбачається, що [PERSON] оголошено в розшук (а.с. 17). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивача перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому відповідача (співмешканця дочки позивача), який не проживає у ньому. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV). Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Стаття 7 Закону №1382-IV визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з статтею 11 Закону №1382-IV орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.20216 року, справа №6-709цс16. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач [PERSON] був співмешканцем дочки позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку позивача за адресою: [ADDRESS] . Суд зауважує, що відповідач зареєстрував своє місце проживання у спірному будинку зі згоди його власника (позивача), оскільки він перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з дочкою позивача, вів з нею господарство, набувши тим самим, право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач у зазначеному житловому будинку тривалий час не проживає, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Більше того, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2021 року відповідача оголошено у розшук у кримінальному провадженні, щодо нього, про обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України. Суд також звертає увагу про відсутність будь-яких фактичних даних на підтвердження наявності у відповідача інтересу до житла, у якому він має зареєстроване місце проживання, відтак право відповідача на користування цим житловим будинком, власником якого є позивач, підлягає припиненню на вимогу позивачки на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Оскільки відповідач користувався спірним будинком під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, тому наявні правові підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві власності, набутому в установленому законом порядку. Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц, 14 серпня 2019 року у справі 702/101/18, та узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 317, 319, 321, 401,403,406 ЦК України та

Outcome: approved