Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2016 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про зобовязання повернути хутряний виріб, [PERSON] було зобовязано повернути в натурі [PERSON] хутряний виріб «Шуба», виробництва «RinDi for symbol» із шкурок рисі, розмір 42, який був придбаний 03.12.2011 року в магазині «Symbol» за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 14, вартістю 277\~100 ( двісті сімдесят сім тисяч) гривень. Під час ухвалення рішення, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Крім того, 24.06.2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі, згідно якої остання просила ухвалити додаткове рішення яким встановити, що [PERSON] зобовязується повернути в натурі [PERSON] хутряний виріб «Шуба». У судовому засіданні, представник відповідача [PERSON] наполягав на задоволенні заяви, надав не ідентифікований хутряний виріб представнику позивача [PERSON], яка відмовилась від його отримання, наполягала на отриманні вказаного виробу в порядку виконавчого провадження. Представник позивача [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що підстави для ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] відсутні, проте наявні підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Згідно ст. 220 ЦК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Ухвалене рішення не містить недоліків стосовно не зазначення майна що підлягає скасуванню, або не зазначення дій, які треба виконати, тому суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення по справі. Суд зазначає, що фактично між сторонами виник спір щодо виконання ухваленого судового рішення. Разом з тим, питання щодо встановлення порядку виконання судового рішення, врегульовано ст. 373 ЦПК України, а отже підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні. Разом з тим, судом встановлено, що під час ухвалення рішення, судом дійсно не вирішено питання розподілу понесених судових витрат. Згідно квитанції про сплату № 43199 від 24.11.2015 року, позивач сплатив суму судового збору в розмірі 487,20 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що рішенням суду, позовну заяву було задоволено в повному обсязі, суд, з власної ініціативи, на підставі п. 4, ч.1., ст. 220 ЦПК України вважає за доцільне вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved