Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.11.2009 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них 28.04.2010 року народився син [PERSON], який проживає з позивачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вона та відповідач виявилися людьми різних поглядів на життя. Відповідач не рахувався з позивачем як з дружиною, всі питання подружнього життя вирішував на власний розсуд, у зв'язку з чим між сторонами виникали конфлікти та непорозуміння. З 01.01.2016 року сторони спільно не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить цей шлюб розірвати, вказану дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй прізвище «Дячук». Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 13.03.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. В судовому засіданні 22.02.2017 року вона наполягала на розірванні шлюбу із зазначених підстав та заперечувала проти надання терміну на примирення. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог по суті не заперечив, зазначивши , що він робив спроби з метою примирення, однак, дружина вперто не бажає цього. Тому вони не примирилися в призначений судом строк, і дружина на даний час перебуває за кордоном. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про одруження сторони одружилися 14.09.2009 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №588 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5 ). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Частиною ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з січня 2016 року проживають окремо, вони не примирилися в призначений судом строк, і позивач наполягає на розірванні шлюбу. При цьому суд бере до уваги положення ч.1 ст.24 СК України, згідно з якими шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому суд приходить до висновку, що подальше збереження вказаного шлюбу суперечитиме інтересам позивача, і даний шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 цього Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В звязку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, суд вважає, що останню слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 161 СК України та,

Outcome: partial