Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Рішенням Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 24 грудня 2013 року був частково задоволений позов публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення вартості за спожиту і безобліково спожиту електричну енергію, а саме: з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 1998 року по жовтень 2008 року у розмірі 1 405 гривень 43 копійки, та за безобліково спожиту електричну енергію у розмірі 3 853 гривні 30 копійок і судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок. У задоволенні позовних вимог до [PERSON] було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: - суд першої інстанції не надав йому можливості заявити про застосування строку позовної давності, - відповідач став власником квартири у 2009 року, а тому не повинен нести відповідальність по боргам попереднього власника, - позивач не надав розрахунку заборгованості станом на 2008 рік, крім того споживачами електричної енергії за цей період були [PERSON] та [PERSON], які і повинні нести відповідальність по сплаті заборгованості, - відповідачка [PERSON] не була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, - судом першої інстанції не було враховано, що під час складання Акту про порушення правил користування електричною енергією він знаходився під вартою і між ним та позивачем не існувало договірних відносин і вказаний позов був пред*явлений позивачем після звернення до нього відповідача з приводу укладення договору. Відповідач у судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до частини 5 статті 76 ЦПК України. Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів цивільної справи вбачається. Відповідно до рішення Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 2 лютого 2009 року за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно із розрахунком, наданим позивачем, за період з 1 січня 1998 року по жовтень 2008 року виникла заборгованість по сплаті за надану електричну енергію у розмірі 1 405 гривень 43 копійки. У жовтні 2008 року квартира була відключена від енерегопостачання. Крім того, 25 квітня 2012 року робітниками позивача був складений Акт про порушення позивачкою Правил користування електричною енергією для населення у квартирі [ADDRESS]. Як порушення Правил користування електричною енергією в акті було зазначено: «самовільне підключення проводів до електричної мережі поза засобами обліку». Вказане порушення ПКЕЕН відноситься до пункту 2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушень споживачами Правил користування електричною енергією. Вказаний акт був складений у присутності [PERSON], яка підписала його без будь-яких зауважень і назвала працівникам енергопостачальної організації [PERSON] власником квартири, який і був вказаний в Акті, як споживач електричної енергії (а.с. 10). Акт був складений у відповідності до пункту 53 Правил користування електричною енергією і зміст його не був оспорений відповідачами, у встановленому законом порядку (а.с. 10). Розмір збитків, завданих позивачу у результаті безоблікового споживання електричної енергії, розрахований за пунктом 3 Методики складає 3 853 гривні 30 копійок (а.с. 12). Задовольняючи позовні вимоги і стягуючи вартість безобліково спожитої електричної енергії, суд першої інстанції виходив із того, що власником квартири, в якій було виявлено порушення Правил користування електричною енергією, є [PERSON] і тому він повинен нести відповідальність. Вказаний висновок суду узгоджується із приписами частини 4 статті 319 ЦК України про те, що власність «зобов*язує» і зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою тягар утримання майна лежить на власникові. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію станом на жовтень 2008 року, то апеляційний суд виходить із наступного. В обґрунтування розміру заборгованості позивачем був наданий розрахунок заборгованості за період з січня 1998 року по жовтень 2008 року у розмірі 1 405 гривень 43 копійок (а.с. 7-9). Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі і стягуючи з відповідача заборгованість за вказаний час, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не заявили про застосування строку позовної давності і крім того, відповідач відповідає по боргам спадкодавця. Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повній мірі неможливо з наступних підстав. Із приведеного позивачем розрахунку вбачається що заборгованість за спожиту електричну енергію виникла як під час дії ЦК УРСР (з січня 1998 року по 1 січня 2004 року), так і під час дії Цивільного Кодексу України (з січня 2004 року по жовтень 2008 року). Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 1998 року по 1 січня 2004 року, то під час дії Кодексу УРСР суд зобов*язаний був застосувати строк позовної давності, незалежно від заяви сторони. Правовідносини щодо про стягнення заборгованості за період з січня 2004 року по жовтень 2008 року регулюються Цивільним Кодексом України, згідно із яким строк позовної давності застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України). Квартира була відключена від енергопостачання згідно із завданням у жовтні 2008 року (а.с. 64). Власник квартири [PERSON] померла [INFO]. Відповідач [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом, на підставі рішення Центрально-міського районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2009 року (а.с. 65). Таким чином, на час виникнення заборгованості по енергопостачанню та відключення квартири від енергопостачання, власник квартири померла, а спадкоємець не довів своє право на спадщину, оскільки відшукав своє право на спадщину на цю квартиру тільки 2 лютого 2009 року на підставі рішення Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області. [PERSON] померла [INFO], а тому при вирішення питання щодо її боргів по енергопостачанню застосовуються норми ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Вказана вимога закону відповідачем [PERSON] виконана не була. Згідно із частиною 3 статті 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 25 квітня 2012 року робітниками енергопостачальної організації, під час перевірки дотримання Правил користування електричною енергією було виявлено порушення - самовільне підключення електроустановок до електричної мережі енергопостачальника із порушенням схеми після відключення, про що був складений відповідний Акт (а.с. 10). Із змісту Акту про порушення Правил користування електричною енергією вбачається, що споживачем електричної енергіє вказаний новий власник квартири - [PERSON] Таким чином, на час складання Акту (25 квітня 2012 року) позивачу було відомо про нового власника квартири, а тому у відповідності до вимог частини 3 статті 1281 ЦК України позивач мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Вказані обставини свідчать про те, що позивач повинен був звернутись до спадкоємця із вимогою про стягнення заборгованості за енерегопостачання протягом року, тобто з 26 квітня 2012 року по 26 квітня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 25 червня 2013 року, тобто за межами річного строку. Згідно із частиною 4 статті 1281 ЦК України Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тобто, законодавцем визначено, що вказаний строк є присічним і подовженню не підлягає. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію за період з січня 1998 року по жовтень 2008 року ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до пункту 4 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині з вище приведених підстав. Довід апеляційної скарги про те, що [PERSON] не повинен нести відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією, є необґрунтованим з наступних підстав. Згідно із частиною 4 статті 319 ЦК України власність зобов*язує, а на підставі статті 322 ЦК України тягар утримання майна, що належить власникові, лежить на ньому, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 5 статті 319 ЦК України визначено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства та інш. Відповідно до частини 2 статті 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Щодо доводу про неповідомлення судом першої інстанції другого відповідача [PERSON] про час і місце розгляду справи, то апеляційний суд виходить із того, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову до неї і вона не оскаржує рішення суду першої інстанції.

Outcome: partial