Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Позивач обґрунтувала вимоги тим, що 05.07.2006 року вона уклала з відповідачем кредитний договір. Зобовязання за договором були нею порушені, що зумовило звернення відповідача до суду. 21.05.2012 року на підставі рішення суду з неї стягнута в користь відповідача заборгованість за тілом кредиту, за відсотками та пеня в межах одного року. Рішення суду вона виконала і 01.06.2013 року виконавче провадження було закінчене. Однак, 16.10.2017 року вона отримала з виконавчої служби повідомлення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], виданого 29.06.2017 року. Також державний виконавець наклав на її майно арешт в рамках цього ж провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис не міг бути виданий, оскільки заборгованість не є безспірною. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також скасувати накладений на її майно арешт. Відповідач позов не визнав повністю і заперечив його вимоги тим, що нотаріусу були надані передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису. Нотаріус не зобовязаний перевіряти правильність цих документів, він має лише їх отримати згідно встановленого переліку. Просить у позові відмовити. Позов слід задовольнити повністю. Згідно ст.ст.87, 88 Закону «Про нотаріат»: «Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.» Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.» «Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.» Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Серед сум, що підлягають стягненню, зазначених у оспорюваному виконавчому написі, вчиненому 29.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 6648, є заборгованість з комісії в сумі 1817,64 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, станом на 22.05.2017 року видно, що заборгованість з комісії у вказаній сумі виникла вже станом на 25.06.2009 року. Тобто, з дня виникнення права вимоги на стягнення заборгованості з комісії минуло більше трьох років. ПАТ «КБ Приватбанк» до вчинення виконавчого напису звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. Як видно з рішення Ковельський міськрайонний суд Волинської області від 21.05.2013 року, серед первинних вимог було стягнення 1817,64 грн. заборгованості по комісії. Представник ПАТ «КБ Приватбанк» змінила вимоги і серед нових вимог стягнення 1817,64 грн. заборгованості по комісії вже не було. Як видно з виписки з рахунку боржника позивача, за період з 21.05.2013 року по день вчинення виконавчого напису 29.06.2017 року [PERSON] не сплачувала комісії, тобто строк позовної давності не переривався. Отже, три роки з дня виникнення права вимоги щодо стягнення комісії на день вчинення виконавчого напису спливли і це було очевидним як для стягувача, так і для нотаріуса. Незважаючи на таку очевидну обставину, стягнення комісії в сумі 1817,64 грн. неправомірно стало складовою виконавчого напису. Неправомірне включення стягнення комісії в сумі 1817,64 грн. у виконавчий напис веде до неправомірності усього напису в цілому. Виконавчий напис не може містити у собі неправомірних складових в частині рішень про стягнення: або ж усі рішення про стягнення правомірні, або ж не підлягає до виконання жодне і вимоги належить розглядати в суді, а не шляхом безспірного стягнення. Це означає, що передбачені ст.88 Закону «Про нотаріат» умови вчинення виконавчого напису не дотримані і виконавчий напис вчинений незаконно. Це саме стосується включеної у напис вимоги про стягнення пені в сумі 20948,72 грн. Згідно ч.2 ст.258 ЦК: «2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);» Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, станом на 22.05.2017 року, пеня нарахована за строк понад один рік. Це відбулося в той час, коли, як видно з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.05.2013 року, під час судового розгляду справи представник ПАТ «КБ Приватбанк» змінила вимоги і замість первинної вимоги стягнення 17251,16 грн. пені, просила стягнути пеню за останній рік в сумі 1626,02 грн. Тобто, відповідачу було відомо про спеціальну позовну давність щодо стягнення пені і, тим не менше, у виконавчий напис була включена вимога про стягнення пені за строк понад один рік. Про спеціальну позовну давність щодо пені повинен знати також і нотаріус, однак, це йому не перешкодило вчинити виконавчий напис. Тобто, вимога про стягнення пені у виконавчому написі також неправомірна, що також веде до неправомірності напису в цілому. Це саме стосується включеної у напис вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 12525,04 грн. Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, станом на 22.05.2017 року, вказана сума заборгованості за відсотками залишається незмінною з 31.05.2013 року. Тобто, на день вчинення виконавчого напису 29.06.2017 року, як стягувачу, так і нотаріусу, було відомо про те, що з дня виникнення права вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках минуло більше трьох років, однак, напис усе ж був вчинений. Тобто, вимога про стягнення заборгованості по відсотках у виконавчому написі також неправомірна, що також веде до неправомірності напису в цілому. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» встановлює умови вчинення виконавчих написів, які не були дотримані стягувачем та нотаріусом щодо всіх трьох видів заборгованості. Отже, твердження позивача про не безспірність заборгованості є вірним. За змістом ст.88 Закону «Про нотаріат», будь-яка заборгованість з дня виникнення права вимоги на стягнення якої минуло більше трьох років є не безспірною і виконавчий напис щодо такої заборгованості не може бути вчинений. Право позивача вчиненням неправомірного виконавчого напису, накладенням арешту на її майно на підставі цього напису, було порушене і відновити його слід у спосіб, визначений нею: визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та скасувати арешт на майно.

Outcome: approved