Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.05.2021 між нею та ТОВ «МАНІФОЮ», було укладено договір № 2324548, відповідно до якого вона отримала позику у сумі 4000,00 грн. Договір вважає недійсним, оскільки договір позики нею не укладався письмово, відповідно не був нею підписаний, відповідачем не надано письмово всі необхідну інформацію щодо істотних умов договору, зокрема про проценти за користування позикою, в договорі не була вказана ціна та сукупна вартість послуг, їй не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у зв`язку з чим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, ніж зазначено працівником фінансової установи у розрахунку платежів. Вважає, що договір було вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки відповідач, скориставшись її необізнаністю щодо здійснення правильного вибору при підписанні договору, ввів її в оману, тому просить суд визнати договір, укладений нею в ТОВ «МАНІФОЮ» недійсним. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки Договір укладено відповідно до Цивільного кодексу України, Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів»,та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених товариством. перед укладенням договору позичальнику було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог законодавства. На веб-сайті було розміщено сканкопію діючої на відповідну дату редакції Типового Договору та Правил надання коштів у позику, будь-яких запитань щодо вказаної на сайті інформації стосовно умов позики, форми укладення Договору, при поданні позивачем заявки на його укладення та безпосередньо при його укладенні від [PERSON] не надходило, тобто остання погодилася на умови договору, нею було підписано електронне повідомлення про прийняття Оферти, тобто погоджено всі запропоновані умови договору. Позивач повідомила банківські реквізити, на які їй було перераховано суму позики, однак, умови договору нею не виконуються, і незважаючи на те, що на дату відзиву прострочено зобов`язання на 129 днів, жодних звернень щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань від [PERSON] не надходило, а товариством навпаки неодноразово пропонувалися пільгові умови щодо погашення боргу, про що надсилалися повідомлення на зареєстрований позивачем номер мобільного телефону. Процесуальні дії у справі. 02.08.2021 позовна заява отримана судом. 06.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду. Провадження у справі відкрито. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 20.09.2021 надійшла інформація на виконання ухвали в частині витребування доказів. 23.10.2021 надійшов відзив відповідача на позов. Позивач відповідь на відзив не надав. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви та клопотання. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності, за наявним у справі матеріалами. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, просив врахувати пояснення, викладені у відзиві та відмовити у задоволенні позову. Фактичні обставини, встановлені судом. ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою (свідоцтво НБУ ФК № В0000207, видане 08 квітня 2021 року), яка здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії на надання коштів у позику і на умовах фінансового кредиту, згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. На офіційному сайті ТОВ «МАНІФОЮ» в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ». 14.05.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено електронний договір позики № 2324548, відповідно до умов якого позикодавець на умовах цього договору надав позичальнику позику в сумі 4000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти, строк позики - до 13.06.2021 року. Згідно з п. 2.6 Договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору /а.с.20-24/. Позичальником в ІТС було зареєстровано контактний номер телефону, електронним підписом підписано договір, додатки до нього (розрахунок орієнтовної загальної вартості позики та графік нарахувань за позикою), а також паспорт позики одноразовим ідентифікатором /а.с. 24, 50-52/. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачка заповнила заяву з метою отримання позики, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично прийнявши умови договору. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини з підстав укладення кредитних договорів та визнання їх недійсними. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно\~з положеннями ст.12 цього Закону,\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що сфера дії закону поширюється на відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України). Відповідно до\~ст.215 ЦК України\~ та роз`яснень, наданих в п.7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~ст.203 цього Кодексу. За змістом ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Законом чітко визначено наслідки надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Відповідно до\~ст.230 ЦК України\~у взаємозв`язку зі\~ст.12 ЦПК України\~наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Застосування судової практики. При вирішенні даної справи судом також враховується Постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, згідно з якою не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Як зазначено в Постанові, оскільки оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, то належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає встановленим, що саме позивач ініціювала укладення договору позики, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням електронного підпису. Договір з додатками, укладений між сторонами 14 травня 2021 року в електронній формі, містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором Позивача та представника Товариства, що відповідає правилам частини першої\~статті 205\~ЦК України статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі наданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики № 2324548 від 14 травня 2021 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, ніж зазначено працівником фінансової установи у розрахунку платежів, оскільки жодних доказів щодо суми заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та інших платежів позивачем суду не надано. Отже,\~враховуючи,\~що Позивач\~при підписанні\~оспорюваного договору\~була ознайомлена\~та погодилася\~з усіма\~істотними його\~умовами,\~що підтвердила\~електронним підписом,\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність правових\~підстав для\~визнання договору\~позики недійсним,\~у зв`язку\~з чим\~вважає,\~щопозовні вимоги не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», то у разі залишення позову без задоволення відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України витрати в частині сплати\~судового збору підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed