Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції Позивача У лютому 2021 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Подільської митниці Держмитслужби (далі Відповідач) та просив зняти арешт з автомобіля VOLKSWAGEN BORA 2.0, No куз. [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що арешт є незаконним, оскільки арешт накладений державним виконавцем на виконання постанови Вінницького міського районного суду від 23 квітня 2020 року у справі №127/8906/20, яка стосується гр. Республіки Молдови [PERSON] , а не [PERSON] . В той же час він є добросовісним власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 02 лютого 2019 року (а.с. 1-5). Стислий виклад заперечень Відповідача Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у позові відмовити повністю, оскільки згідно частини третьої статті 465 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 361 цього кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Постанова Вінницького міського районного суду від 23 квітня 2020 року у справі №127/8906/20 набрала законної сили та підлягає виконанню. Справа належить до юрисдикції адміністративних судів у порядку Кодексу адміністративного судочинства України, про що виснувала\~ Велика Палата Верховного Суду\~ у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №757/62025/17-ц. Подільська митниця є неналежним відповідачем. У судовому засіданні 03 березня 2021 року представник Позивача позов підтримав. У зв`язку з неявкою в судове засідання 24 березня 2021 року всіх учасників справи та відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з підстав. Фактичні обставини, встановлені судом 12 липня 2018 року громадянка Р.Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) перемістила через митний кордон України товар: транспортний засіб «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , WVWZZZ1JZXW560234 (а.с. 135, 136). 02 лютого 2019 року [PERSON] набув право власності на спірний автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; зареєстрував його з присвоєнням державного реєстраційного номеру [NUMBER] (а.с. 12). 26 березня 2020 року відповідно до протоколу про порушення митних правил №0241/40100/20, що складений Відповідачем, встановлено, що 12 липня 2018 року громадянка Р.Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) перемістила через митний кордон України товар: «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] вартістю 1450,0 євро, що станом на 12 липня 2018 становить 44628,0 грн., з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару підробленого документу, а саме, доручення на право користування транспортним засобом від 25 липня 2017 року № 0731\~ (а.с. 135, 136). 23 квітня 2020 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області\~ у справі №127/8906/20 визнано [PERSON] ( [PERSON] ) винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, що становить 44628,00грн. на користь держави з конфіскацією вилученого товару, а саме: транспортного засобу «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] за те, що вона перемістила через митний кордон України товар: транспортний засіб марки «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] вартістю 1450,0 євро, що станом на 12.07.2018 становить 44628,0 грн. (сорок чотири тисячі шістсот двадцять вісім гривень), з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару підробленого документу, а саме, доручення на право користування транспортним засобом від 25.07.2017 № 0731\~ (33, 34). 05 травня 2020 року дана постанова набрала законної сили (а.с. 34). 02 жовтня 2010 року за вх.№56/2/19.24-35 до третьої особи надійшла заява Відповідача про виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року №127/8906/20. У заяві зазначено, що транспортний засіб знаходиться у користуванні [PERSON] (а.с. 60). 06 жовтня 2020 року заступником начальника відділу Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (третя особа) [PERSON] відкрито виконавче провадження (ВП №6319043) на підставі виконавчого документу постанови Вінницького міського суду Вінницької області\~ від 23 квітня 2020 року\~ №127/8906/20. Стягувач Подільська митниця Держмитслужби, боржник [PERSON] (а.с. 6, 40). 13 жовтня 2020 року третьою особою відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника спірний автомобіль описано та накладено на нього арешт (а.с. 17, 18, 41, 42). 22 жовтня 2020 року супровідним третьої особи №19.24-30/19958, у відповідь на заяву [PERSON] , йому надано копію матеріалів виконавчого провадження про конфіскацію на користь держави спірного автомобіля (а.с. 11). 16 листопада\~ 2020 року\~ третя особа одержала (за вх. 6324/19.24-35) лист адміністратора Територіального сервісного центру МВС №6842\~ (м.Дунаївці) з інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 06 листопада 2020 року про те, що у реєстрі спірний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] з 02 лютого 2019 року за ДНЗ [NUMBER] (а.с. 43). 18 листопада 2020 року ухвалою Хмельницького адміністративного суду (провадження №560/7262/20), відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом\~\~ [PERSON] \~ до\~ Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)\~ про скасування постанови (а.с. 15, 16). 25 листопада 2020 року постановою третьої особи про арешт майна боржника накладено арешт на спірне майно.\~ 25 листопада 2020 року третьою особою зареєстроване публічне обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №28322494 на підставі постанови від 25 листопада 2020 року (а.с. 68). 16 грудня 2020 року постановою Вінницького апеляційного суду у справі №127/8906/20 апеляційну скаргу, подану захисником заінтересованої особи [PERSON] адвокатом Войналовичем О.М. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року повернуто особі, яка її подала, з тих підстав, що апеляційна скарга подана особою, яка не має на це право (а.с. 18-20). 27 січня 2021 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду ухвала Хмельницького адміністративного суду (провадження №560/7262/20) залишена без змін (а.с. 52-55). 04 лютого 2021 року Позивачем пред`явлено позов шляхом відправлення поштою (а.с. 24). Зміст спірних правовідносин Позивач вважав, що не має нести відповідальність власним спірним майном за дії третьої особи гр.. Республіки Молдова [PERSON] за правопорушення, вчинене нею, а тому постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року №127/8906/20 не може бути виконана щодо спірного транспортного засобу, що є приватною власністю Позивача. В той же час Відповідач наполягав, що постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року №127/8906/20 слід належним чином виконати, оскільки відповідно до пункту 3 статті 465 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Оцінка судом аргументів учасників справи Щодо юрисдикції спору Спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки Позивач звернувся до суду з метою захисту свого цивільного права права власності на спірний автомобіль; при цьому Позивач не є учасником виконавчого провадження з виконання виконавчого документу постанови суду; постанова суду прийнята в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, який не передбачає механізму оскарження дій державного виконавця з виконання таких постанов. Крім того, з цих же підстав Позивачу 18 листопада 2020 року ухвалою Хмельницького адміністративного суду (провадження №560/7262/20), відмовлено у відкритті провадження. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №640/7794/16-ц. Суд відхиляє доводи Відповідача про належність спору до адміністративної юрисдикції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №757/62025/17-ц. У даній справі фізична особа подала скаргу на постанову державного виконавця, яка прийнята в межах виконавчого провадження з виконання постанови суду про визнання цієї ж фізичної особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 212-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення з накладенням штрафу з конфіскацією суми внесків на підтримку політичної партії. Таким чином, особа, яка є боржником у виконавчому провадженні оскаржує дії державного виконавця. У справі ж, яку розглядає суд, особа\~ не є боржником у виконавчому провадженні. Отже, обставини спорів є різними, що виключає врахування означених висновків. Щодо суті спору Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що з 02 лютого 2019 року [PERSON] є власником спірного автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , днз [NUMBER] . Право власності [PERSON] не оспорюється. На момент набуття права власності жодного судового судового рішення щодо спірного автомобіля не існувало. І лише 26 березня 2020 року, тобто більше, ніж через рік після оформлення [PERSON] його права власності, Відповідачем було складено протокол про порушення митних правил №0241/40100/20 відносно третьої особи - громадянки Р.Молдови [PERSON] . 23 квітня 2020 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області\~ у справі №127/8906/20 визнано [PERSON] ( [PERSON] ) винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави з конфіскацією вилученого товару, а саме: транспортного засобу «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] за те, що вона перемістила через митний кордон України товар: транспортний засіб марки «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Однак, судом встановлено, що транспортний засіб у дійсності не вилучався. Постанова суду стосується боржника у виконавчому провадженні [PERSON] , а не [PERSON] . Відтак, відсутнє судове рішення, за яким покладено тягар відповідальності на [PERSON] . Про ці обставини було добре відомо Відповідачу та Третій особі. В усіх процесуальних документах виконавчого провадження Боржником зазначається саме [PERSON] . Крім того, суд звертає увагу на ідентифікуючі ознаки конфіскованого товару це транспортний засіб з реєстраційним номером [NUMBER] . [PERSON] є власником транспортного засобу з днз [NUMBER] .\~ Пошук, арешт та конфіскація транспортного засобу має відбуватись за усіма ідентифікуючими ознаками у їх сукупності, а не вибірково за однією чи іншою ознакою (наприклад, за номером кузову чи маркою, моделлю тощо). Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що згідно частини третьої статті 465 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 361 цього кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Саме у даних спірних фактичних обставинах вона не застосовується з підстав. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації. Згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК України постанова в справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до частини першої статті 465 Митного кодексу України конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. Відповідно до частини третьої статті 465 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Дана стаття передбачає конфіскацію транспортного засобу, що використовується для переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю як обов`язкову міру адміністративного стягнення. Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Разом із тим, згідно зі статтею 465 Митного кодексу України конфіскація майна, яке є безпосереднім об`єктом порушення митних правил, застосовується незалежно від того, чи є це майно власністю особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим позови власників чи володільців такого майна про зняття арешту з майна можуть бути задоволені лише у тому разі, коли постановою відповідних органів буде встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом (див.: постанова Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі №308/5866/16). У той же час ці висновки Верховного Суду зроблені у справі за позовом особи, яка була власником транспортного засобу на момент перетину цим засобом (під керуванням іншої особи суб`єкта адміністративної відповідальності за порушення митних правил) митного кордону з порушенням митних правил Суд вважає, що частина третя статті 465 Митного кодексу України визначає правило, відповідно до якого вона застосовується до майна незалежно від того, хто є титульним власником на момент вчинення правопорушення. Іншими словами, відповідно до частини третьої статті 465 Митного кодексу України конфіскація товарів, транспортних засобів, застосовується щодо власності (припиняє право власності), яка існує (індивідуалізована на підставі того чи іншого титулу, тих чи інших правовстановлюючих документів) на момент вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України. Статті\~ 461 (Види адміністративних стягнень за порушення митних правил) та 483\~ МК України передбачають конфіскацію товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а не конфіскацію у товарів у їх майбутніх добросовісних набувачів - власників (до прикладу, добросовісним набувачем може бути і держава). Митні правила було порушено шляхом незаконного переміщення транспортного засобу «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням\~ [PERSON] ( [PERSON] ), яка подала до митного контролю та митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (країна реєстрації Р. Литва) . За даних фактичних обставин пункт 3 частини першої статті 461, частина третя статті 465 та частина перша статті 483 Митного кодексу України підлягали і відповідно були застосовані судом (див.: постанова Вінницького міського суду від 23 квітня 2020 року) у спосіб конфіскації товару - безпосереднього предмету порушення митних правил транспортного засобу «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN WVWZZZ1JZXW560234 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , країна реєстрації Р. Литва). Санкція частини першої статті 483 МК України передбачає штраф в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів,\~ тобто штраф визначається від вартості товару на момент порушення, що побічно підтверджує вказане вище тлумачення норм. Санкція статті 483 МК України не може застосовуватись від вартості товару на момент володіння ним кінцевим добросовісний власником в Україні, адже не враховує капітальні поліпшення, ремонт тощо. Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області\~ у справі №127/8906/20 від 23 квітня 2020 року визнано [PERSON] ( [PERSON] ) винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, що становить 44628,00грн. на користь держави з конфіскацією вилученого товару, а саме: транспортного засобу «VW BORA», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Це судове рішення застосоване до [PERSON] , а не до [PERSON] . Судовим рішенням конфісковано вилучений транспортний засіб. Однак, Відповідачем не надано доказів про вилучення спірного транспортного засобу. Протокол про порушення митних правил від 26 березня 2020 року у відповідних стрічках бланку про вилучення цих відомостей також не містить (а.с. 36). Відповідно до частини першої статті 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. Отже, мета правильного вирішення справи визнає правову природу процесуальних дій. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 508 МК України до процесуальних дій належить тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них. Відповідно до частини другої статті 511 МК України у разі виявлення порушень митних правил, передбачених частиною шостою статті 470, статтями 471-473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим. Таким чином, не проведення вчасно обов`язкової процесуальної дії вилучення спірного транспортного засобу призвело до негативних наслідків, яких можна було уникнути, а саме, [PERSON] добросовісно набув право власності, яке належним чином оформив, тривалий час мирно володів майном, до нього не була застосовано адміністративне покарання у виді конфіскації майна; судове рішення не може бути виконано щодо майна [PERSON] , адже воно стосується іншої особи [PERSON] та іншого власника майна (зареєстроване в Республіці Литва). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі (ухвала від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц; пункт 10.28 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). На думку суду, цей висновок у повній мірі стосується судового рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до частини першої статті 354 ЦК України (конфіскація) до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. До особи [PERSON] конфіскація не застосовувалась. Відповідач є належним, оскільки спірні правовідносини тривають між Відповідачем як стягувачем, який наполягає на конфіскації спірного транспортного засобу, за його заявою відкрито виконавче провадження, накладено арешт, та Позивачем, який захищає своє право власності, на думку якого відсутні підстави для припинення його права власності на підставі пункту 10 частини першої статті 346 ЦК України (на підставі конфіскації). За встановлених фактичних обставин справи судом не встановлено законних підстав для втручання у право власності [PERSON] , яке підлягає захисту. Розподіл судових витрат Судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша та друга статті 141 ЦПК України). З Відповідача на користь Позивача суд стягує судовий збір у сумі 908 грн., що сплатив Позивач при пред`явленні позову. На основі викладеного та

Outcome: approved