Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Рубіжанська міська рада Луганської області звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, якою просила визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 39, у будинку № 4-Б по 30 років Перемоги в місті Рубіжне Луганської області. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 11 жовтня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Представник позивача подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомі та зрозумілі, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 26 вересня 2017 року та 11 жовтня 2017 року, та від яких заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а представник позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача та відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, Рубіжанська міська рада Луганської області в особі міського голови [PERSON] вказувала на те, що квартира [ADDRESS], право користування якою отримали відповідачі, є комунальною власністю та не була ними приватизована. Разом з цим, вже більше ніж шість місяців вони у цій квартирі не проживають, а відомості про те, що вони не проживають у наданій їм квартирі за наявності поважних причин, ними не повідомлялось. Тому, [PERSON] та [PERSON], слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: За інформацією загального відділу Рубіжанської міської ради від 17 липня 2017 року вих.. № 93, згідно даних адресної картотеки з питань реєстрації за адресою:[ADDRESS], зареєстровано 2 особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Комісія, у складі представників Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, 18 квітня 2017 року (що підтверджується відповідним актом) встановила, що квартира №39 у будинку №4-Б, що розташований у місті Рубіжне Луганської області по вулиці 30 років Перемоги, є трикімнатною на 5 поверсі пятиповерхового будинку, знаходиться у непридатному для проживання стані, ніхто не проживає більше року. Зі слів сусудів, у вказаній квартирі прилади опалення, водопостачання та електроенергія, відсутні (а.с.12). Інформація надана Головним управлінням Національної поліції в Луганській області щодо [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], свідчить про те, що з 01 липня 2016 року по 28 липня 2017 року в місцях позбавлення волі, вказані особи, не значиться та в розшуку не перебувають (а.с.10). Відповідно до відомостей наданих Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, станом на 31 грудня 2012 року квартира [ADDRESS], не приватизована (а.с.13). Девятнадцятого серпня 1992 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів міста Рубіжне, [PERSON] із сімєю з 4 осіб (серед яких і відповідачі), був виданий ордер на право заняття житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] (а.с.18). При цьому будь-які відомості щодо прав приватної власності на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за будь-якою фізичною чи юридичною особою відсутні (а.с.30). Також суд враховує, що за інформацією начальника управління житлово-комунального господарства Рубіжанської міської ради Луганської області, приватизація житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], не здійснювалась (а.с.15). За даними державного реєстру актів цивільного стану громадян України за період з 01 січня 1995 року по 29 липня 2017 року актові записи про смерть по первинній реєстрації та по поновленим актовим записам у відношенні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], не зареєстровані (а.с.16). Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що позивач та відповідачі стали учасниками цивільних правовідносин у сфері безстрокового права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними, виник спір щодо збереження за тимчасово відсутніми членами сімї наймача жилого приміщення. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Так, з огляду на положення частини 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. При цьому, згідно частини 1 статті 61 цього ж кодексу, користування жилим приміщенням у таких будинках здійснюється відповідно до договору найму, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та громадянином - на ім`я, якого видано ордер, який користується усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Також суд враховує і положення частини 4 статті 64 Житлового кодексу, які передбачають що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами на рівні з наймачем. З огляду на встановлені раніше обставини, суд вважає, що позивач довів суду те, що [PERSON] та [PERSON], отримали право користування квартирою № 39 у будинку № 4-Б, що розташований по вулиці 30 років Перемоги у місті Рубіжне Луганської області, саме як члени сімї наймача (а.с.18). Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому стаття 71 цього ж кодексу передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення тільки протягом шести місяців, за відсутності передбачених цією ж статтею поважних причин, для застосування яких він повинен заявити наймодавцю. Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у квартирі № 39 в будинку №4-Б, що розташований по вулиці 30 років Перемоги в місті Рубіжне Луганської області, понад шість місяців, і вони не повідомляли позивачу як наймодавцю про наявність поважних причин своєї відсутності, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] дійсно втратили право користування цієї квартирою. За таких обставин, позовні вимоги Рубіжанської міської ради Луганської області, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3200 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.2-5), вони підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі, по 1600 гривень з кожного відповідача. Отже,

Outcome: approved