Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 вересня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа: адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в якому позивач просила: Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дітей малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дітей малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; Стягувати щомісячно, з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь тітки дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; Стягувати щомісячно, з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь тітки дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; Стягувати щомісячно, з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь тітки дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; Стягувати щомісячно, з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь тітки дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалася на те, що [PERSON] є її рідною сестрою, яка тривалий час без реєстрації шлюбу проживала з [PERSON] . В період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідачі зловживають спиртними напоями та наркотичними засобами, допускали насильство в сім`ї. З 2018 року взагалі перестали піклуватися про своїх дітей та діти стали проживати з позивачем, яка повністю забезпечує дітей одягом, продуктами харчування, лікую, купує іграшки, книжки, сплачує необхідні внески в школі надає належне виховання та розвиток Відповідачі участі у вихованні дітей не приймають, матеріально не утримують, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавляться їх життям. Тому позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.1-10). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 вересня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.33). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 34-35). До суду 23 жовтня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.36-37). Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року позовна заяви була залишена без руху, про що повідомлено позивача та надано час на усунення виявлених недоліків (а.с.38-39). Після усунення недоліків ухвалою суду від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа: адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 43-44) Ухвалою суду від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 70-71). Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, 25 березня 2021 року на адресу суду подано заяву представником позивача про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с. 74). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надавали. 25 січня 2021 року на адресу суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради (а.с. 53). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.13) Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно наданого висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 23 лютого 2021 року: Батьки дітей [PERSON] та [PERSON] , в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до довідок Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро ) відомості про батька в актових записах про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ст. 126 СК України за спільною заявою батьків. 01 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] , мав йти до 1-го класу, але батьки не вирішили питання про влаштування сина до школи, в результаті чого управління - служби у справах дітей зверталися до директора СЗШ № 83 з клопотанням щодо зарахування [PERSON] до 1-го класу без згоди батьків. Також за клопотанням управління - служби у справах дітей Соборного району [PERSON] отримала ІD карту. На теперішній час діти проживають з тіткою за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки КЗО ЗНЗ від 02 вересня 2020 року [PERSON] відвідував заклад з лютого 2020 року. Бабуся [PERSON] приводила та забирала дитину постійно. Мати хлопчика [PERSON] в закладі була один раз, батька взагалі не було, дитиною опікується тітка [PERSON] , яка й цікавиться питанням виховання та навчання. Відповідно до характеристики СЗШ № 83 від 16 лютого 2021 року [PERSON] проживає у родині своєї тітки [PERSON] та бабусі [PERSON] , які повністю займаються вихованням та утриманням [PERSON] . Батьки не цікавляться життям та навчанням свого сина. Зі слів [PERSON] , він навіть не знає де його батьки проживають (а.а.65) [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , є ученицею 9-го класу НВК № 125, навчається у закладі з другого семестру 8- го класу. Відповідно до характеристики НВК №125, [PERSON] проживає у родині с своєї бабусі та знаходиться на її утриманні . батьки не цікавляться життям доньки, до шкоди жодного разу не приходили (а.с. 66). На засіданні комісії адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] була присутня [PERSON] , яка зазначила, що батьки вихованням та матеріальним забезпеченням їх та брата [PERSON] не займаються, з ними не спілкується. Відповідно до висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , вважали за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.62-64). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідачів виховувати доньку та сина, матеріально їх забезпечувати, піклуватися про їх фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідачі ніяким чином не проявили інтересу до розгляду цього питання, будь-яких доказів, що свідчать про належне виконання ними батьківських обов`язків суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , його дітей малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що cуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, частина 2 ст. 184 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 184 СК України, а також майновий стан позивача, яка виховує дітей, суд приходить до висновку, що відповідачі у змозі сплачувати на користь позивача на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно на кожного, що підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідачів на користь позивача на утримання дітей з 30 вересня 2020 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial