Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася 14.05.2021 до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] про визнання Державного акту частково недійсним та визнання права власності на земельну ділянку (а.с.1-14). Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2018 року посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №889, вона має на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Право власності на вказані будівлі зареєстровано у встановленому законом порядку. Вказує на те, що за вказаним господарством закріплена земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ЧВ №015186, земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром: 0,1919 га, кадастровий номер: 7322586500:03:004:1406, виданого на ім`я [PERSON] . [INFO] померла її свекруха [PERSON] . Спадкоємцем її майна, за заповітом є відповідач по справі, внук померлої - [PERSON] , який не бажає оформляти спадкові права на вказану земельну ділянку. Зазначає, що вона позбавлена права безперешкодно користуватися своєю власністю, а саме житловим будинком та господарськими будівлями на спірній земельній ділянці. За таких обставин, з посиланням на відповідні правові норми, просить визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії І - ЧВ №015186 частково недійсним (на земельні ділянки №2 та №3 не претендує), так як земельна ділянка цільове призначення яких для обслуговування житлового будинку (розміром 0,1919 га) призначена для обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві власності та визнати за нею право власності на земельну ділянку. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін не подано. Заяви, клопотання учасників справи інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2021 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07 червня .2021 року. У підготовче судове засідання позивач не прибула, однак скерувала 07.06.2021 до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не прибув, однак на адресу суду 07.06.2021 року надійшла його заява, у якій останній визнав позовні вимоги [PERSON] про визнання Державного акту частково недійсним та визнання права власності на земельну ділянку, наслідки визнання позову йому відомі. Просить суд справу розглянути без його участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2018 року посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №889, [PERSON] має на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , (а.с. 7) Право власності на вказані будівлі зареєстровано у встановленому законом порядку, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Згідно наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 22.11.2019 року, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №117 (а.с.9). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ЧВ №015186, виданого на ім`я [PERSON] , останній на праві приватної власності належали три земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальним розміром: 0,53 га га. (а.с.10). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром: 0,1919 га, кадастровий номер: 7322586500:03:004:1406 (а.с. 11, 12) Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,20 га, розташованої на території Мамаїаської сільської ради, станом на 23.04.2021 року становить 9749984 гривні (а.с. 13). Відповідно до копії заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Мамаївської сільської ради Андрусяк Л.Ю. 11.06.2018 року, [PERSON] заповіла внуку [PERSON] належні їй земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,20 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га та площею 0,23 га, розташовані в с. Мамаївці (а.с. 14) Як вбачається із відповіді, наданої державним нотаріусом Беженар А.М. 21.05.2021 року, на запит Кіцманського районного суду Чернівецької області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за заявою [PERSON] , заводилась спадкова справа №6136/2020, згідно якої [PERSON] прийняв спадкове майне, яке складається з земельної ділянки кадастровий номер:7322586500:02:003:0073 площею 2,5185 га розташованої на територіх Мамаївської сільської ради, та 08.07.2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Норми права, які застосував суд, мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Так, відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, що набула право власності на будівлі переходить право і на. земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, набувши право на будівлі я набув і право на земельні ділянки, що закріплені за господарством. Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння окремого кадастрового номера. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Крім того, в п/п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України з 19.03.2010 № 2) зазначено про те, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1702-VІ. Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства(постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018, справа №910/18560/16). Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2018 року посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №889, [PERSON] має на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а земельна ділянка, яка закріплена за даним господарством, згідно Державного акту на право приватної власності на землю належить померлій [PERSON] , враховуючи при цьому те, що спадкоємець майна після її смерті - відповідач [PERSON] визнав позов, тобто не претендує на спадкове майно, суд вважає визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії І - ЧВ №015186 частково недійсним, так як земельна ділянка цільове призначення яких для обслуговування житлового будинку (розміром 0,1919 га) призначена для обслуговування житлового будинку, який належить на праві власності [PERSON] та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиїх прав та інтересів, суд приймає до уваги, що позивач придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у спадкоємця, а спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, який придбала, перебувала фактично у власності спадкодавця, а також враховуючи, неможливість позивачем іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, приходить до висновку, що позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 346, 392, 1216-1218, 1220-1221, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України та

Outcome: approved