Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», звернулося до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6 690,00 грн, та судовий збір в розмірі 1 762,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0156793, 16 лютого 2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 217230» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 20 квітня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено постанову про визнання винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до заяви щодо погодження розміру страхового відшкодування від 10 березня 2017 року вартість матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу становить 7 200,00 грн. ПАТ «СК «Країна» сплатила на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6 690,00 грн, виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи від 17 лютого 2017 року та страхового Акту №19-11/43653/3.2.29 від 23 серпня 2017 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, однак дана вимога залишилася без належного реагування. 15 травня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито провадження у справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09 листопада 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Під час розгляду справи, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог. Суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України) Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подачу відзиву на позовну заяву з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову, відповідач, у встановлений законом строк, не скористався. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 Цивільного Кодексу України, визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ 217230», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. 20 квітня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено постанову, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. та за ст. 122-4 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Як встановлено судом в мотивувальній частині постанови суду: « [PERSON] 16 лютого 2017 року о 08 год 40 хв на пр. Науки, Ѕ в м. Києві, керував транспортним засобом «МАЗ» д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійсним зіткнення з автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого місце ДТП залишив» 05 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва винесено постанову, якою виправлено описку в постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року по справі №752/6750/17, зазначивши марку та державний реєстраційний номер автомобіля «Маз» д.н.з. [NUMBER] , як «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до частини третьої ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля «ВАЗ 217230» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 вересня 2016 року № АК/0156793. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 200 000,00 грн, франшиза за договором - 510,00 грн. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. З наведеного вбачається, що обов`язок сплатити потерпілому страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика (за вирахуванням франшизи) покладається на ПАТ «СК «Країна». 10 березня 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування транспортного засобу, за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi Lancer» Згідно страхового акту № 19-11/43653/3.2.29 від 23 серпня 2017 року, ПАТ «СК «Країна», прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій [PERSON] в розмірі 6 690,00 грн. На підставі страхового акту ПАТ «СК «Країна» перерахувало страхове відшкодування в що підтверджується платіжним дорученням №1 від 23 серпня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Якщо він не повідомим страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону, яким невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір ОСЦПВВНТЗ, повідомлення про ДТП встановлено МТСБУ зразка, а також відомості місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон, свою адресу. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 6 690,00 грн., яке підлягає стягненню з відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, відповідач в межах даного спору не скористався процесуальним правом надати докази, які спростовують позицію позивача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved