Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до [PERSON] (відповідачка), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати [PERSON] втратившою право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що він є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачка є його невісткою, яку він 01.03.2012 прописав у своєму житловому будинку. Шлюбні відносини між нею та сином припинилися у січні 2017 року, а шлюб між ними розірвано рішенням суду від 30 березня 2018 року. Саме з січня 2017 року відповідачка переїхала проживати до своїх батьків у с. Нове Село, де проживає і по даний час. Він як власник будинку має намір оформити житлову субсидію, однак у цьому йому відмовлено через те, що в будинку зареєстрована відповідачка, яка добровільно виписатися із даного житлового будинку не бажає. Згідно з актами обстежень [PERSON] з квітня 2017 року не проживає у його житловому будинку. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник позивача позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити повністю. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачки у судове засідання повторно не з`явився, втретє подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд визнав необґрунтованим. Заяви, клопотання учасників справи. Представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог та виключення зі складу учасників справи третьої особи - органу опіки та піклування (а.с.60). Відповідачкою подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.36). Представником відповідачки подано заяви про відкладення розгляду справи (а.с.46, 59, 68). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.28-29). Ухвалою від 04.02.2021 відкладено розгляд справи (а.с.56). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/446/19 відповідачки [PERSON] (а.с.65). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору дарування серії НВ 0957827 від 26.03.1998, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] та який розташований на земельній ділянці 2668 м.кв. Вищезгадана частина будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори 26.02.1998 за реєстром № 324 та зареєстрованого Стрийським МБТІ 28.02.1998 за реєстром № 108 (а.с.3). Згідно з реєстраційним посвідченням нерухомого майна, яке належать фізичним особам, міжрайонне бюро технічної інвентаризації посвідчує, що половина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , належить [PERSON] , на праві особистої власності, на підставі договору дарування посвідченого 26.03.1998 сільською держнотконторою, реєстраційний № 493, занесено в книгу №1 за реєстровим №108 (а.с.4). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.03.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-8). Актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.05.2018 №925, 27.09.2018 №2204, 09.04.2019 №738 встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] . [PERSON] у даному житловому будинку не проживає, про що свідчить відсутність у житловому будинку її особистих речей, одягу. Факт непроживання у даному житловому будинку зафіксовано з квітня 2017 року (а.с.10-11, 12-13, 14-15). Згідно з Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , у цьому житловому будинку [PERSON] прописана з 01.03.2012 (а.с.16-18). Відповідно до відповіді Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 03.06.2019 № 114, [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] у будинку діда [PERSON] . Умови в будинку для проживання неповнолітньої дитини належні (а.с.19). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача перешкод у користуванні належним йому на праві власності частиною житлового будинку через зареєстроване місце проживання у цій частині його колишньої невістки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з приписами частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Стаття 7 Закону №1382-IV визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з статтею 11 Закону №1382-IV орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Після реєстрації шлюбу з сином позивача [PERSON] , відповідачка зареєструвала своє місце проживання у цьому житловому будинку. Надаючи оцінку аргументам позивача суд зауважує, що відповідачка зі згоди позивача зареєструвала місце проживання у спірному будинку як член сім`ї сина позивача, оскільки вона постійно проживала разом з сином позивача і вела з ним спільне господарство. Тим самим вона набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачка у зазначеному житловому будинку з квітня 2017 року не проживає, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Фактичних даних, які б свідчили про те, що відповідачці чинилися перешкоди у проживанні чи створювалися умови, за яких вона не могла більше залишатися у цьому будинку, судом не здобуто. Суд звертає увагу на те, що у відповідачки є постійне місце проживання - будинок у [ADDRESS] , у якому створені належні умови для проживання, що підтверджується наданою Облазницькою сільською радою Львівської області інформацією. Суд підкреслює, що відповідачка не є членом сім`ї позивача, не пов`язана з ним спільним побутом, не веде з ним спільного господарства. Більше того, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких би можна було б дійти висновку, що у відповідачки зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище будинку. Суд вважає вимоги позивача про позбавлення відповідачки права користування спірним будинком пропорційними переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з огляду на те, що позивач є власником половини житлового будинку, у якій зареєстрована відповідачка, остання не є членом його сім`ї і має інше місце проживання (яке хоч і не належить їй на праві власності, однак в якому вона проживає і яке забезпечене належними умовами для проживання). Таким чином, на переконання суду, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачки, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном, та яка забезпечена іншим житловим приміщенням, тому право відповідачки на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу позивача на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц, 14 серпня 2019 року у справі 702/101/18, та узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17. Суд зауважує, що застосування судом до спірних правовідносин норми, на яку не покликалася сторона позивача, відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони») та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 319, 321, 383,391, 401- 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved