Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.10.1994 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей, одна з яких неповнолітня: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем не підтримують жодних відносин як сімейна пара, шлюб носить формальний характер, перебувати з відповідачем в шлюбі позивач не бажає. Тому вона просить цей шлюб розірвати, вказану дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 10.01.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує і просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 10.01.2017 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 20.10.1994 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №15 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд вважає необґрунтованою вимогу про залишення проживати з позивачем неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], оскільки згідно з положеннями ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial