Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), в якій просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що він є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі він мешкає разом із дружиною [PERSON] . Крім того, у вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі. З 2008 року відповідачі не мешкають в даній квартирі, речей не зберігають. Зазначає, що відповідачі є громадянами Російській Федерації і там постійно проживають. Вказує, що відповідачі комунальні послуги не сплачують, ніякої зацікавленості до квартири не проявляють, перешкод для їх проживання ніхто не чинив. Реєстрація відповідачів в належній йому квартирі створює для нього перешкоди в реалізації його прав як власника та зокрема в можливості оформлення державної допомоги на оплату комунальних послуг у вигляді субсидії. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву. Позивач в судове засідання призначене на 29.01.2021 не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення судом. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились. Судом здійснювались виклики відповідачів шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів судових повісток. Поштові відправлення «судові повістки» на 25.11.2020, 24.12.2020 та 29.01.2021 були повернуті до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Представник третьої особи - Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Подав до суду письмові заперечення проти задоволення позову в частині визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заяви чи клопотання від учасників справи. Позивачем 24.12.2020 подано заяву про розгляд справи без його участі. Представником третьої особи - Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області подано заяву про відкладення підготовчого судового засідання. 28.01.2021 представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи без їх участі та заперечення проти задоволення позовних вимог. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження на 30.10.2020 на 11:00 годину. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Свеську селищну раду Ямпільського району Сумської області (як орган опіки та піклування). 30.10.2020 підготовче судове засідання відкладено до 25.11.2020, підстава: неявка відповідачів, заява представника третьої особи. Ухвалою суду від 25.11.2020 підготовче засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду на 24.12.2020 на 10:00 годину. 24.12.2020 судове засідання відкладено, підстава: неявка відповідачів. Ухвалою суду від 29.01.2021 постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2018, зареєстрованого в реєстрі за №1004 (а.с.11) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2018 (а.с.12). Згідно з довідки про склад сім`ї, виданої [PERSON] виконкомом Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області від 25.08.2020 №3183, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1956 року народження (дружина); [PERSON] , 1975 року народження (невістка); [PERSON] , 1998 року народження (онука); [PERSON] , 2006 року народження (онука) (а.с.7). Згідно з актів обстеження житлових умов проживання заявника [PERSON] від 01.09.2020 №108, від 09.09.2020 №111, від 09.09.2020 №112, складених 31.08.2020, 03.09.2020 та 09.09.2020, за підписами депутата Свеської селищної ради Тимохової М.О., сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слідує, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: дружина - [PERSON] , 1956 року народження (проживає); невістка - [PERSON] , 1975 року народження (не проживає); онука - [PERSON] , 1998 року народження (не проживає); онука - [PERSON] , 2006 року народження (не проживає). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації [ADDRESS] фактично не проживають з 2008 року, фактичне місце проживання Російська Федерація, їх речі в квартирі відсутні (а.с.8,9,10). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення закріплені в статтях 319 та 321 ЦК України. За змістом частини 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Таким чином, оскільки [PERSON] , 1975 року народження та [PERSON] , 1998 року народження понад встановлені строки проживають не за місцем своєї реєстрації, то вони підлягають визнанню такими, що втратили право на користування житлом, власником якого є позивач по справі. Разом з тим вирішуючи питання про визнання малолітньої [PERSON] , 2006 року народженнятакою, що втратила право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Право дитини на житло та його недоторканість закріплені у ст.ст.16, 27 Конвенції про права дитини, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захит, як до так і після народження. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Саме такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду, справа №206/3425/18 від 25.08.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] , 1975 року народження та [PERSON] , 1998 року народження такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, що стосується визнання неповнолітньої [PERSON] , 2006 року такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] - слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках, на користь позивача підлягають до стягнення понесенні останнім витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі статей 319, 391, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial