Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2008 року, він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному господарстві зареєстровані окрім нього, його дочка - [PERSON] , а також відповідачі: колишня дружина - [PERSON] та син колишньої дружини - [PERSON] . Зазначає, що лише він своєю працею та коштами підтримує господарство належному стані, а відповідачі не проживають з 2015 року по даний час. Вказує і на те, що неодноразово звертався до них, щоб вони добровільно знялися із реєстраційного обліку, однак останні у добровільному порядку не бажають цього робити. Оскільки відповідачі не проживають у господарстві з 2015 року, тобто більше п`яти років, останні втратили будь-які зв`язки із господарством та право користуватися житловим приміщенням, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням,що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2020 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 03.03.2020 (а.с.11). 03 березня 2020 року, ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2020 (а.с.18). Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося,зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення, не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.ст.128-131 ЦПК України, що підтверджується оголошенням про виклик відповідачів, яке розміщене на офіційному сайті Судова влада України від 03.03.2020 року. Зі згоди позивача (а.с.16) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В. та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2008 року, [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно Акту обстеження будинковолодіння [PERSON] в с. Мамаївці від 06.02.2020 № 194, виданого виконавчим комітетом Мамаївської сільськоюї ради Кіцманського району Чернівецької області, комісією було встановлено, що в будинку зареєстровані але не проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - з 2015 року по даний час (а.с.7). Із довідки №258 від 13.02.2020, виданої виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять: колишня дружина [PERSON] , син колишньої дружини [PERSON] , дочка [PERSON] та громадянська дружина [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК Українита ст.150 ЖК УРСРпередбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 156 ЖК УРСРвбачається, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 71 ЖК УРСРвстановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Верховний Суд вказав також і на те, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справита правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка Суду. За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що згідно наданих суду документів відповідачі - [PERSON] та [PERSON] вибули з житлового будинку у 2015 році, вже приблизно останні п`ять років в цьому житлі не проживають, не вчиняють жодних дій, спрямованих на його утримання, однак зареєстровані у будинку, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved