Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 23 вересня 2010 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 4000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, тому, станом на 30 вересня 2017 року за ним існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 92915,40 гривень. Сума заборгованості складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2621,78 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 80563,05 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4829,84 гривень, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 4400,73 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 92915,40 гривень, та судовий збір по справі в сумі 1600,00 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду відзив на позовну заяву відповідно до якого, до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство КБ «Приват Банк» з позовною заявою до нього про стягнення суми заборгованості за кредитним договором б/н від 23 вересня 2010 року, яка, на думку позивача, станом на 30.09.2017 року становить 920915,40 гривень, та складається з: -2 621,78 грн. - заборгованість за кредитом, -80 563,05 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, -4 829,73 грн. - заборгованість за пенею та комісією, -500,00грн. - штраф (фіксована частина), -4 400,73 грн. - штраф (процентна складова), однак детального розрахунку заборгованості, підтвердженого первинними бухгалтерськими документами, до позовної заяви не додано. Вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними та необґрунтованими та категорично не погоджується з ними з наступних підстав: 1. У своїй позовній заяві представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в основному декларує статті законодавства, обґрунтовуючи свої вимоги, до того ж, з невірним тлумаченням деяких норм законодавства, зокрема, посилаючись на ст. 1054 Цивільного Кодексу України, перелічує пункти кредитного договору б/н від 23 вересня 2010 року, але не додає жодного належного доказу, факту письмового укладання даного кредитного договору та виконання Банком своїх зобовязань за умовами даного кредитного договору б/н від 23 вересня 2010 року, доказу його кредитної заборгованості перед ПАТ «ПриватБанк» та доказу наявності права вимоги до нього, як до його боржника. Надані до позовної заяви та надіслані відповідачу додатки за № 1-13 жодним чином не підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором б/н від 23 вересня 2010 року у визначеній в позові сумі. За таких умов вважає позов ПАТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Позивач не надав до позову, жодного документу, що підтверджує факт отримання ним кредитних коштів через касу Банка, та документи, що підтверджують факт відкривання ним рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди та інших платежів. До позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.11.2017 року серед додатків був наданий «Розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року, укладеного між ПриватБанком та ним, як клієнтом, станом на 30.09.2017 року», зроблений Банком, але даний розрахунок заборгованості не є детальним, з нього неможливо встановити, з якої початкової суми та як саме розраховувалася сума боргу, він не підтверджений первинною бухгалтерською документацією, згідно якої проведено розрахунок. Взагалі, цей розрахунок є програмним документом, який не відноситься до первинних бухгалтерських документів, тому він не може бути належним доказом при розгляді кредитної справи у суді. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо надання йому кредиту у розмірі 4000,00 грн. Також, звертає увагу суду на те, що ще з лютого 2012 року, він не здійснив жодного платежу (погашення чергового платежу за кредитним договором б/н від 23.09.2010 року), однак, не зважаючи на сплив загального строку позовної давності в 3 (три) роки, позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» подано позовну заяву після закінченого зазначеного загального строку позовної давності, тому що про порушення свого права позивач дізнався ще у березні 2012 року. Позивач до позову надав копію «Умов та правил надання банківських послуг» та «Правил користування платіжною карткою», без його підпису, що протирічить загальному та допустимому принципу надання до суду учасниками процесу належних та допустимих доказів, так як відсутність його підпису на даному документі, дає підстави стверджувати, що він не в повній мірі ознайомлений із Умовами надання банківського кредиту, що є неприпустимим. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином строк позовної давності застосовується на загальних підставах, викладених в ст. ст. 256, 257 ЦК України - 3 роки. У даному випадку початок перебігу позовної давності пов'язується не зі строком дії (припиненням дії) договору, а з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України) - момент, коли позивач дізнався про порушення ним кредитних зобов'язань, а відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий до позову, позивач був обізнаний про порушення його прав ще у березні 2012 року. Тобто у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Просить суд відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову, у звязку зі спливом загального строку позовної давності. Представник позивача у судове засідання не зявилась, направила суду відповідь на відзив відповідно до якої, у провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської обл. перебуває справа 186/1539/17 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідач подав відзив, на який вважає за необхідне надати наступну відповідь. Відповідно до укладеного договору № б/н від 23.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.uai ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»,

Outcome: dismissed