Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Спочатку [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт належності своєму дідусеві, [PERSON], договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 15/24 частин вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.01.1991 року її дідусь, перебуваючи у шлюбі з бабусею, [PERSON], за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. [INFO] року померла, не залишивши заповіту, бабуся. Оскільки житловий будинок був придбаний дідусем у період шлюбу з бабусею, то їй, як одному з подружжя, належала 1/2 частина майна. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті були її чоловік [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (мати позивачки). [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки на момент смерті проживав з [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] фактично належало 3/4 частини спірного будинку (1/2 частина як одному з подружжя та 1/4 частина - в порядку спадкування після смерті дружини), а [PERSON] - 1/4 частина. 06.05.2011 року дідусь склав заповіт, яким все належне йому на момент смерті майно заповів позивачці. [INFO] року [PERSON] помер. Єдиною спадкоємицею за заповітом була позивачка. Донька померлого, [PERSON], звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиця першої черги за законом, яка на момент смерті свого батька стала непрацездатною за віком, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 3/24 частини спірного будинку. Позивачка не може отримати на належні їй 15/24 частин будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріуса, оскільки частки майна її бабусі та дідуся були не виділені. Крім того, у договорі купівлі-продажу будинку від 09.01.1991 року невірно зазначене прізвище її дідуся - «[PERSON]» замість «[PERSON]». 31.01.2014 року [PERSON] свої позовні вимоги уточнила. Просила встановити факт належності [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.01.1991 року та визнати за нею право власності на 15/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся, [PERSON]. Не погодившись із позовними вимогами [PERSON], 24.02.2014 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Враховуючи, що вона має право на обов'язкову частку в спадщині, просить визнати за нею право власності на 3/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON]. Того ж дня [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності через те, що частки його батьків, [PERSON] та [PERSON], у спільному майні подружжя не виділені. Просив визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку господарськими будівлями що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON]. У судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, надавши заяви про слухання справи за їх відсутності (а.с.121-126). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. На підставі ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.01.1955 року перебували у шлюбі, зареєстрованому міським ЗАЦС м. Нікополя Дніпропетровської області за актовим записом № 86 (а.с.14). Від шлюбу мали трьох дітей: [PERSON] (а.с.99), [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). 09.01.1991 року за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. за реєстровим № 2-56, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Враховуючи, що вказаний будинок фактично був придбаний подружжям за час перебування у шлюбі, вони володіли ним на праві спільної сумісної власності, по 1/2 частині кожен. [INFO] року [PERSON] померла (а.с.20). Згідно витягу зі спадкового реєстру заповіти від її імені не посвідчувалися (а.с.37,38,50). Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті був її чоловік, [PERSON], та діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У встановлений законом строк лише [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.44). [PERSON], [PERSON] не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та не прийняли її фактично. [PERSON] проживав зі своєю дружиною на дату її смерті, до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини не звертався, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадок. Таким чином, після смерті [PERSON] [PERSON] фактично належало 3/4 частини спірного будинку з надвірними будівлями (1/2 частина - як одному з подружжя за договором купівлі-продажу від 09.01.1991 року + 1/4 частина - в порядку спадкування за законом), а [PERSON] - 1/4 частина. 06.05.2011 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1542, згідно якого все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, заповів своїй онучці [PERSON] (а.с.82). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.19). У встановлений законом строк [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с.66-68). [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], із заявами про прийняття спадщини після смерті батьків не зверталася (а.с.8-11). [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] за заповітом. [PERSON] на дату смерті свого батька є непрацездатною за віком, а тому має право на обов'язкову частку в заповіті. Згідно ч. 1 стаття 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). При спадкуванні за законом спадкоємцями 3/4 частин спірного будинку з надвірними будівлями стали б діти [PERSON]: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Частка кожного з них складала би 1/4 частин (3/4 : 3). Таким чином, [PERSON] має право на обов'язкову частку в заповіті батька, яка становить 1/8 (1/4 : 2) частину будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Частка [PERSON], як єдиної спадкоємиці за заповітом, становить 5/8 частин (1- 1/4 -1/8). Листом Другої Нікопольської нотаріальної контори від 03.07.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачу свідоцтв про право на спадщину через те, що частки кожного з померлого подружжя не були виділені при житті. Крім того, у правовстановлюючому документі на майно - Договорі купівлі-продажу від 09.01.1991 року - була допущена описка: прізвище [PERSON] невірно вказане як «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Помилка у правовстановлюючому документі позбавляє сторін змоги здійснювати свої майнові і немайнові права, оскільки виключає можливість належного оформлення свого права власності. У судовому засіданні, проведеному 21.10.2013 року, сторони підтвердили, що у Договорі купівлі-продажу від 09.01.1991 році дійсно була допущена описка у прізвищі [PERSON] З урахуванням викладеного суд вважає можливим задовольнити позови [PERSON] та зустрічні позови [PERSON], [PERSON], оскільки вони ґрунтуються на їх законному праві на спадщину. [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] за заповітом, має право на частину спадку, від спадкування не усувалася та бажає оформити право власності на спадкове майно. Її вимоги не порушують законні інтереси інших осіб. [PERSON] на законних підставах має право на обов'язкову частку в заповіті, у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх прав на спадкове майно, від спадкування не усувалася. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Всі спадкоємці отримали відмову в нотаріальній конторі з об'єктивних причин. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved