Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки донецької області від 9 грудня 2012 року був частково задоволений позов [PERSON], а саме: з відповідача на її користь було стягнуто у відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 479 гривень 08 копійок. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, позивачі принесли апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав: - встановлюючи розмір моральної шкоди, стягнутої на користь [PERSON] і відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції не врахував те, що вони втратили близьку людину, на утриманні якої вони фактично знаходились. При цьому судом першої інстанції не були враховані обсяг і характер страждань, завданих позивачам смертю близької людини. Відповідач також не погодився із рішенням суду і приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме: - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідач не був визнаний винним в дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується Постановою слідчого про закриття кримінального провадження, - судом першої інстанції не було враховано те, що він з власної ініціативи в повному обсязі відшкодував позивачкам матеріальну і моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 28 000 гривень, проти чого не заперечували позивачки у судовому засіданні і з приводу чого позивачкою [PERSON] була написана розписка, в якій вона зазначила, що не має матеріальних та моральних претензій до нього та просить не притягувати його до кримінальної відповідальності. Позивачки та їх представник просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог. У задоволенні апеляційної скарги відповідача просили відмовити. Відповідач не з*явився у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності з вимогами частини 5 статті 76 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачок, в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню із ухваленням нового рішення з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. [INFO] водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по дорозі сполученням Слов*янськ-Донецьк-Маріуполь з боку торгівельного центру «Ашан» в напрямку м. Ясинувата в Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області на 106 км., здійснюючи рух по лівому ряду при випередженні невстановленого автопоїзду, який рухався у попутному напрямку на правій полосі, наїхав на пішохода [PERSON], який перетинав автодорогу справа наліво. Від отриманих травм пішохід помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Постановою слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області від 24 квітня 2013 року було закрито кримінальне провадження по пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю в діяннях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Позивачки: мати загиблого - [PERSON] та сестра - [PERSON] просили стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди по 50 000 гривень в зв*язку із смертю під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON]. Крім того [PERSON], після уточнення позовних вимог, просила стягнути витрати на встановлення пам*ятника у розмірі 6 176 гривень. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальна та моральна шкода у розмірі 28 000 гривень була відшкодована відповідачем їй добровільно, про що свідчить її особиста розписка від 30 листопада 2011 року, відповідно до якої позивачка не має претензій матеріального та морального характеру до відповідача (а.с. 90). Однак з таким висновком суду стосовно відмови у задоволенні позову про відшкодування витрат на пам*ятник, апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року із подальшими змінами, вказано, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», №45 від 03 жовтня 2008 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за №1040/15731, визначені граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож на території України. В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачка [PERSON] надала квитанцію від 13 квітня 2013 року про понесені нею витрати на встановлення пам*ятника у розмірі 6 176 гривень. Виходячи із того, що розписка була написана позивачкою через кілька днів після смерті сина, а витрати на спорудження пам*ятника нею реально були понесені 13 квітня 2013 року і документально підтверджені (а.с. 63), апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову. При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож, визначених в цій Постанові для Донецької області. Згідно з даною Постановою вартість стандартних пам'ятників і огорож в Донецькій області складає 3 700 гривень. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь [PERSON] у відповідності до вимог статті 1201 ЦК України, належить стягнути витрати на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 3 700 гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Втрата позивачами близької людини спричинила їм значні моральні страждання, які продовжуються і до цього часу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із фактично встановлених обставин по справі, втрати позивачами близької людини, тяжкості вимушених змін у їх житті, а також те, що відповідач у добровільному порядку відшкодував сім*ї загиблого шкоду. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачками та їх представником не було надано жодного нового доказу, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції привів розрахунок із яким погоджується апеляційний суд.

Outcome: partial