Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №Д002/АК-205.08.2 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого банк взяв на себе зобовязання відкрити відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27981,11 доларів США терміном по 26.06.2015 року. Банк свої зобовязання відповідно до кредитного договорі виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку Позичальника. Згідно з п.1.5 Кредитного договору, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 7,7% річних. Згідно п.3.1 Кредитного договору, позичальник зобовязується погашати кредит, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 334 доларів США на рахунок, вказаний у п.1.3 Кредитного договору, шляхом внесення готівко чи перерахування зі свого поточного рахунку. 26.06.2008 року між банком та позичальником укладено договір застави транспортного засобу № Д002/АК-205/1.08.2 (далі договір застави), відповідно до умов якого відповідач, як заставодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед АТ «Родовід банк», як заставодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього, передає в заставу належне на праві власності рухоме майно, а саме: автомобіль марки SEAT ALTEA, 2008 року випуску, колір чорни, шасі (кузов, рама) Y6UZZZ5PZ8Z000327, тип ТЗ легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] (відповідно до п.1.7 Кредитного договору, застава автомобіля є забезпеченням виконання грошового зобовязання). Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитна лінія кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування). Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254, ст.41 Закону України «Про Національний банк України», ч.ч.1,2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління національного банку України від 30.12.1998 року №566, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, банківські виписки є належними доказами підтвердження видачі кредиту. У звязку з невиконанням кредитних зобовязань відповідачем, у останнього перед позивачем утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 25.05.2018 року становить 13 613,79 доларів США та 105910,96 грн. (за весь період), що складається з: 13613,79 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 33 309,38 грн. сума заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 72 601,58 грн. загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період), яка складається з: 45 763,68 грн. суми трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 3 941,81 грн. сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 22 896,10 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період). Оригінал (екземпляр Банку) кредитного договору з додатками та договору застави транспортного засобу, які укладались між відповідачем та позивачем у Донбаській філії ВАТ «Родовід банк», розташованій за адресою пр.Ілліча, 17б у м.Донецьку відсутні, та знаходились у приміщенні відділення «Донецьке регіональне управління» АТ «Родовід Банк» у м.Донецьку, яке контролюється терористами. Станом на поточну дату справа не передавалась до центрального офісу за адресою м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 17 або м.Київ вул.Північно-Сирецька, 1-3. Щодо стягнення трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості банк посилається на те, що відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції №6-369цс15 Судової палати у цивільних справах Верховного суду України: «У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір не встановлено договором або законом». При розгляді питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України і 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.3 ст.625 ЦК України слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обовязку, нового додаткового обовязку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційний процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст.625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК України та іншими статтями та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Д002/АК-205.08.2 від 26.06.2008 року у сумі, що станом на 25.05.2018 року становить 13613,79 доларів США та 105910,96 грн. (за весь період), що складається з: 13 613,79 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 33 309,38 грн. сума заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 72 601,58 грн. загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за весь період) (яка складається з: 45763,68 грн. сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період), 3 941,81 грн. сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) та 22896,10 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період). А також просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачених судових витрат. Відповідач надала заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначила, що позивач звернувся до суду поза межами строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та просила застосувати строк позовної давності, яка є підставою для відмови у позові. Також відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі та зазначила, що оскільки умовами копії договору №Д002/АК-205.08.2 від 26.06.2008 року, що надав позивач до позову, встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом Позивач не предявляв. Останні платежі за договором відповідач повинен був сплатити 10 червня 2015 року, отже, строк позовної давності по ним сплив 10 червня 2018 року. Крім цього, згідно виписки з особистого рахунку, що була додана Позивачем до позову, останній платіж по кредиту був зроблений 08.10.2012 року, а тому відповідач вважає, що саме з цієї дати позивач мав право звертатися до суду з позовними вимогами. Так як позивач звернувся до суду лише 22 червня 2018 року, вважає, що звернення позивача до суду відбулося поза межами строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Щодо відсутності оригіналу договору відповідач зазначила, що позивач до позовної заяви додав копію кредитного договору, але не засвідчену належним чином, бо у Позивача відсутній оригінал договору. З моменту укладення договору минуло десять років, а тому стверджувати про відповідність даної копії оригіналу для відповідача є ускладненим. Її екземпляр оригіналу договору залишився на тимчасово непідконтрольній території за адресою 09216, Луганська область, Лутугінській район, смт Білоріченський, вул.Леніна , б15 кв.7, де вона мешкала з 2007 року по 2014 рік. Крім того, вона здійснила повне погашення заборгованості ще у 2012 році, а тому не було необхідності та взагалі не було можливості брати документи з собою при вимушеному, терміновому залишенні місця її проживання. Натомість у позивача була можливість отримати оригінал кредитної справи ще у 2009 році, бо його Донбаська філія була ліквідована саме у цьому році, згідно наказу №391 від 27.08.2009 року. Вважає, що копія договору, яка додана позивачем до матеріалів справи, не є належним доказом у розумінні ЦПК України. Позивач ані у позовні, ані у розрахунку до нього, жодного разу не зазначив пункт Договору або норму закону, на підставі яких він нарахував суму заборгованості за плату за обслуговування кредиту (за весь період) у розмірі 33\~309,38 грн. та суму 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) у розмірі 3941,81 грн. Так, договір містить п.1.5.1, яким передбачена щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком до нарахування процентів (в подальшому «плата за проведення розрахунків» встановлюється 0,3 процентів від суми виданого кредиту. Але на думку відповідача, нарахування цієї плати, можливо лише при здійсненні відповідачем розрахунків, шляхом внесення грошових коштів, а позивачем зарахування таких коштів. Якщо ж останній платіж відповідач здійснив 08.10.2012 року, то і вищезазначена плата могла нараховуватися лише до цього часу. Також до позовної заяви позивачем додано виписки з особових рахунків, які не зазначені у договорі. Крім того, відповідач посилається на те, що сплатила кредит повністю наприкінці 2012 року, під час відвідування відділення «Родовід Банк» у м.Донецьку, що знаходилось біля залізничного вокзалу. На той час це було останнє відділення банку, що працювало у м.Донецьку. По зазначеним вище причинам вона не може додати докази існування цього факту. Але про цей факт свідчить бездіяльність позивача, а саме з жовтня 2012 року позивач не приймав до неї жодних мір зі стягнення заборгованості, ніколи не звертався до неї з вимогою про погашення боргу та/або вимогою дострокового погашення кредиту за кредитним договором №Д002/АК-205.08.2 від 26.06.2008 року. З 2012 року жодного разу не було дзвінка на її контактний номер телефону з будь-якою вимогою або пропозицією по зазначеному договору. Крім того, позивач ніколи не звертався з проханням поновлення договору з причини його втрати або відсутності у банку. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснила, що кредит вона повністю виплатила ще у 2012 році, для чого приїздила у відділення «Родовід Банку» у м.Донецьк. Від того часу у банку не було до неї ніяких претензій, банк не звертався до неї з вимогами щодо сплати заборгованості. Усі документи по даному кредиту залишились у м.Луганську, на тимчасово окупованій території, тому вона не має можливості надати їх до суду. Крім того, банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення боргу. Вислухав пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Судом встановлено, що між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та відповідачкою [PERSON] укладений кредитний договір №Д002/АК-205.08.2 від 26.06.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27981,11 доларів США терміном по 26 червня 2016 року включно (п.1.1 кредитного договору). Кредитні кошти надаються на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 7,7% річних (п.1.5 кредитного договору). Щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів (в подальшому «плата за проведення розрахунків») встановлюється в розмірі 0,3 процентів від суми виданого кредиту (п.1.5.1 кредитного договору). Відповідач зобовязалася повернути кредит на умовах і строки, передбачені кредитним договором. (а.с.9-11). Відповідно до п.3.1 та 3.3 кредитного договору відповідач взяла на себе обовязок починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 334 доларів США на рахунок вказаний у п.п. 1.3 Кредитного договору, шляхом внесення готівкою перерахування зі свого поточного рахунку. Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 го числа (включно) кожного календарного місяця , наступного за звітним, а також 26 червня 2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Також 26.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу застави транспортного засобу № Д002/АК-205/1.08.2 (далі договір застави), відповідно до умов якого відповідач, як заставодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед АТ «Родовід банк», як заставодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього, передає в заставу належне на праві власності рухоме майно, а саме: автомобіль марки SEAT ALTEA, 2008 року випуску, колір чорни, шасі (кузов, рама) Y6UZZZ5PZ8Z000327, тип ТЗ легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] (відповідно до п.1.7 Кредитного договору, застава автомобіля є забезпеченням виконання грошового зобовязання). Факт укладання кредитного договору та договору застави транспортного засобу, а також отримання грошових коштів за кредитним договором відповідачем не оспорюється. Відповідно до Положення про орган від 18.06.2003 року №254, ст.41 Закону України «Про Національний банк України», ч.ч.1,2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління національного банку України від 30.12.1998 року №566, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, додані надані до матеріалів справи виписки по особовому рахунку, разом із копіями кредитного договору та договору застави, свідчать про те, що між банком та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір. Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 Кредитного договору, відповідачка [PERSON] зобовязалася щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом у сумі 334 доларів США, а також сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10го числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 26 червня 2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Відповідно до п.4.4 кредитного договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пункті 1.1 цього Договору, останнє нарахування процентів за користування кредитами здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пункті 1.1 цього Договору, в подальшому проценти за користування кредитами не нараховуються. Відповідно до п.п.5.5 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави №002/АК-205/1.08.2 від 26.06.2008 року та договорів застави, що можуть бути укладені у майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором. Як вбачається з виписки по особовому рахунку, банк умови кредитного договору виконав та надав відповідачці [PERSON] кредит у сумі 27981,11 доларів США. (а.с. 19). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 25.05.2018 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 13613,79 доларів США та 105910,96 грн., яка складається із - прострочена заборгованість за кредитом 11237,86 доларів США; - прострочена заборгованість по процентам за кредитом 2\~375,93 доларів США - заборгованість за платою за обслуговування кредиту (за весь період) 33309,38 грн.; - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 45763,68 грн. сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) - 3 941,81 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) 22896,10 грн. (а.с.15-18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] допустила неналежне виконання своїх зобовязань, передбачених п.3.1, п.3.3 кредитного договору, що підтверджується випискою з особового рахунку, останній платіж за кредитним договором був здійснений 08.10.2012 року та в подальшому виконання своїх зобовязань припинила (а.с.19-54). Доказів того, що відповідач належним чином виконала свої зобовязання за кредитним договором, відповідач суду не надала, тому суд вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10 числа включно кожного календарного місяця (п.п.3.1, 3.3, 7.6). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України\~\~ спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). В силу положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони встановили строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п.7.6 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 26 червня 2015 року (пп.1.1; 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п.3.3 кредитного договору). За умовами договору сторони погодили, що позичальник починаючи з місяця, наступного за місяцем, в який укладено договір, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом, повернути одержаний кредит згідно з умовами договору не пізніше 26 червня 2015 року. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач [PERSON] мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця впродовж строку кредитування, який сторони визначили до 26 червня 2015 року включно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачкою було здійснено 08.10.2012 року (а.с.52), отже, з 10 листопада 2012 року [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 18 червня 2018 року (відповідно до штемпелю на поштовому конверті) (а.с.63), хоча мав можливість відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому з листопада 2012 року, коли йому стало відомо про порушення [PERSON] вимог кредитного договору. Отже, про порушення свого права Банку було відомо у листопаді 2012 року, однак своїм правом щодо предявлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості Банк не скористався. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заявила про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами Банку. Банк звернувся до суду з позовом 18.06.2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього платежу (до 10 червня 2015 року), тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 6920 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed