Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 19.07.2017 він, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1319, набув право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: Волинська [ADDRESS] , « [ADDRESS] , та на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний гараж. До набуття позивачем права власності на спірний гараж ним користувався, з дозволу попереднього власника, [PERSON] Після набуття права власності, позивач повідомив відповідача про намір використовувати гараж та вимагав від [PERSON] забрати з гаража свої речі та передати ключі. Однак, відповідач вказану вимогу проігнорував і звільнити гараж та передати ключі від нього відмовився. Позивач просив усунути перешкоди в користуванні майном, які чиняться відповідачем та зобов`язати [PERSON] звільнити гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: м. Ковель, кооператив [ADDRESS] експлуатації гаражів « [ADDRESS] та передати ключі від гаража. Крім того, просив стягнути з відповідача в його користь судові витрати у справі. Заперечення відповідача. Відповідач заперечує позов тим, що з 18.07.1991 по 07.03.2012 перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу подружжям було придбане як рухоме, так і нерухоме майно, яке було предметом поділу в судовому порядку. В період шлюбу, у 2000 році, відповідач купив гараж № [NUMBER] , [ADDRESS] розташований в м. Ковелі, в гаражному масиві «Мотор». Оскільки на час придбання гаража були відсутні правовстановлюючі документи на нього, угода посвідчена не була. Згодом, [PERSON] приватизувала земельну ділянку, на якій розміщений гараж, виготовила документи на нього та подарувала гараж, а також земельну ділянку, на якій він розміщений, позивачу у справі. Зазначає, що спірний гараж був придбаний за його кошти у 2000 році, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому [PERSON] не мала права його відчужувати. Просив в задоволенні позову відмовити. Мотивувальна частина рішення. З копії договору дарування гаража, посвідченого 19.07.2017 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1319, вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у власність гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , « [ADDRESS] . Право власності на гараж зареєстровано за [PERSON] 19.07.2019, номер запису про право власності: 21465900. З копії договору дарування земельної ділянки, посвідченого 19.07.2017 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1320, вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку кадастровий номер 0710400000:16:002:0294, площею 0,0055 га., розташовану за адресою: Волинська [ADDRESS] Ковель, « [ADDRESS] експлуатації гаражів. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 19.07.2019, номер запису про право власності: 21466381. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2019, яке набуло законної сили 06.08.2019, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування гаража недійсним та визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в позові було відмовлено. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 11.03.2015 Ковельською міською радою прийнято рішення, у відповідності з яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки під гараж в кооперативі по експлуатації гаражів «Мотор» на підставі будівельного паспорта на гараж від 08.10.1990 та протоколу засідання наглядової ради кооперативу «Мотор» від 11.07.2014. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.06.2015 року підтверджується факт отримання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0055 га. для будівництва індивідуального гаража. При цьому, судами встановлено, що що одноосібним власником гаража на час укладення договору дарування була [PERSON] , а тому відсутні підстави для визнання гаража спільною сумісною власністю подружжя та з огляду на встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочинів, обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог позову про визнання недійсним укладеного 19 липня 2017 року договору дарування. Відповідно до ст.81 ЦПК україни, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що право власності на гараж та на земельну ділянку, на якій він розміщений, набуто позивачем [PERSON] правомірно. В спірному гаражі знаходяться речі відповідача [PERSON] , у позивача немає доступу до належного йому гаража і він не має ключів від нього. Відповідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході розгляду справи, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що йому належить будь-яке речове право на нежитлове приміщення гаража за адресою: [ADDRESS] , « [ADDRESS] гаражів. Вказаний гараж зареєстрований за позивачем у справі [PERSON] Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, усунення перешкоди, відновлення становища, яке існувало до порушення (ст.ст.15, 16 ЦК України). Отже, відповідач чинить перешкоди в користуванні належним позивачу [PERSON] гаражем, який є його власністю, тому необхідно зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користування ним, а саме: зобов`язати [PERSON] звільнити гараж від належних йому речей та зобов`язати [PERSON] передати позивачу ключі від гаража. Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved