Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С., звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 17 466,96 грн. за кредитним договором № б/н від 03.11.2015 року та понесених судових витрат у розмірі 2102 грн. У позові представник позивача вказує, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (з 14.06.2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК») з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 03.11.2015 року. При цьому сторони керувалися положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо укладення договору приєднання. Зазначає, що відповідач підписуючи анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що він разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі цього, банком було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 2800 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Вказує, що банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами та умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач же порушив зобов`язання за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 20.05.2020 року має заборгованість - 17446,96 грн., яка складається з наступного: 12157,30 грн. - заборгованості за тілом кредита (за простроченим тілом кредита), 5309,66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. З посиланням на відповідні правові норми та докази, зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АК КБ «ПРИВАТБАНК», представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі -17466,96 грн., що підтверджує відповідним розрахунком. Крім того, просить стягнути з відповідача і понесені банком судові витрати у справі, у сумі 2102 грн. Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.09.2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи -відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, призначено судове засідання на 08.10. 2020 року (а.с.86). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В доданому до позовної заяви клопотанні, просить суд розглянути цивільну справу за його відсутності та задовольнити позов. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи. Будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило. Відзиву на позов остання не подавала. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що згідно копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.11.2015 року (а.с. 16) між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке 14.06.2018 змінило своє офіційне найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит, відновлювальну лінію, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. Також суду надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з відповідними характеристиками, який розміщений на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua (а.с.14-15). До позовної заяви банк додав також копію примірника «Умов та Правил надання банківських послуг», у редакції що діяла на момент підписання заяви, як вказує позивач, без підпису [PERSON] , де зазначені умови та привила виконання взятих на себе клієнтом зобов`язань, а також права та обов`язки банку, права та обов`язки клієнта, відповідальність сторін та інші умови кредитування (а.с.17-18). Також суду надано копію Довідки, яка підтверджує надання [PERSON] кредитних карток та копію Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] відповідно до якої вперше, зі стартом карткового рахунку 03.11.2015 року останній отримав кредитний ліміт - 2600 грн., також такий ліміт який в подальшому змінювався (30.01.2018р. максимально збільшений до 2800 грн., а 13.08.2018 р. зменшений до 0) (а.с.14-15). Також суду надано копію виписки по рахунку [PERSON] з даними про усі операції проведеними за її банківськими картками (а.с.12-13). Із розрахунків заборгованості за кредитним договором без номеру від 03.11.2015 (а.с. 8-11) встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 20.05.2020 року має заборгованість - 17446,96 грн., яка складається з наступного: 12157,30 грн. - заборгованості за тілом кредита (за простроченим тілом кредита), 5309,66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Крім цього, представником позивача долучено копію паспорта відповідача [PERSON] , яка завірена підписом останнього та працівника банку (а.с.70-71), а також документи які підтверджують повноваження банку та його представника (а.с. 73-74). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Мотиви з яких виходив суд. Так, з наданих представником позивача та досліджених судом доказів установлено, що 03.11.2015 року між позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (до зміни - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем [PERSON] укладено договір приєднання без номеру. При цьому, у вказаній заяві підписаній сторонами справи, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Тобто судом установлено, що у заяві позичальника [PERSON] від 03.11.2015 року процентна ставка не зазначена. Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, Банк просить суд стягнути з відповідача на його користь, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), також заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.11.2015 року, представник позивача посилається на Витяг з «Тарифів» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як на невід`ємні частини спірного договору, у яких визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, у суду немає підстав вважати, що саме цей Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву про одержання кредиту. Більше того, копія такого документу банку (позивача), належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що також вказано у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд також враховує і те, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 10.08.2012 року шляхом підписання заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055 ЦК України про письмову форму договору. Крім того, поза увагою суду не може залишитися і те, що банк систематично змінює зміст Умов та Тарифів надання послуг, а отже надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18, а також правовою позицією висловленою у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 03.11.2015 року починаючи з 03.11.2015 року, відсоткова ставка становила 30%, з 30.01.2018 року - 3,6 %. При цьому довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» не містить в собі вказаних розмірів відсоткової ставки. Також суд зважає і на те, що невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил та самої підписаної Анкети-заяви є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику та яка визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка у матеріалах справи відсутня, що також унеможливлює суд встановити та підтвердити наявність між сторонами відносин кредитування та встановити вид кредитної карти за якою здійснюються відповідні нарахування. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частина шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку про недоведеність тверджень позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді оплату процентів за користування кредитом з нарахуванням у порядку, визначеному позивачем, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 5309,66 грн. заборгованості за простроченими відсотками, то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами вказаної суми боргу (не надано належного розрахунку відповідно до погоджених сторонами умов) та, як зазначено вище, не підтверджено погодження сторонами саме такого порядку їх нарахування. При цьому, судом встановлено, що фактично отримані та використані позичальником кошти (заборгованість за тілом кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті. Враховуючи те, що боржник не звільняється від обов`язку повернути Банку суму фактично отриманих кредитних коштів, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на корить позивача 12 157,30 грн. - заборгованості за тілом кредиту. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір в розмірі 2 102 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2020 року (а.с.2). Пред`явлений ним позов задоволений на 70 % (12 157,30 х 100 :17 466,96). З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 471,10 (70 х 2102: 100). На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610-612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial