Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.07.2013 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом нею. Починаючи з 2017 року, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. В березні 2019 року нею подано до Коломийського міськрайонного суду заяву про розірвання шлюбу. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання їхніх стосунків та окремого проживання відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріальної допомоги на її утримання та розвиток не надає. Навпаки, відповідач безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, він відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Останній часто хворіє простудними захворюваннями та бронхітом, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікаря, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Виїзд дитини за кордон, вочевидь, сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. З цією метою позивачем надіслано листа відповідачу з прохання надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд дитини за межі України до Єгипту, Туреччини, Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу у період з 01.06.2019 року по 01.06.2022 року, однак, жодної відповіді не отримала. Також вона неодноразово спілкувалась з ним по телефону, проте позитивної відповіді не отримала. Вважає, що відповідач безпідставно не надає такого дозволу, не наводячи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Така його поведінка ґрунтується лише на власних неприязних стосунках щодо неї, шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Зазначене призводить до ускладнення процедури оформлення документів для виїзду дитини за межі України, перенесення запланованих поїздок за межі України, затримки у придбанні квитків на поїздку, додаткових та безпідставних фінансових затрат. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні зазначеного дозволу, позивач просить надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за межі державного кордону України малолітнього сина сторін [PERSON] без нотаріально засвідченої згоди та без супроводу відповідача на період з 01.06.2019 року по 01.06.2022 року до Єгипту, Туреччини, Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином,16.04.2019 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 22). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був щоразу повідомленим належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 18.07.2013 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Мишинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 (а.с.5). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно з довідками № 141 та №143, виданими Нижньовербізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Коломийського району відповідно 18.02. та 20.02.2019 року, малолітній син сторін [PERSON] входить до складу сім`ї позивача та його місце проживання зареєстроване за місцем проживання його матері (позивача) в [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3781 комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради» [PERSON] з 01.11.2018 року по 12.11.2018 року перебував на лікуванні у вказаному закладі з діагнозом: гострий обструктивний бронхіт, високий ризик розвитку бронхіальної астми, дефіцитна анемія І ст. (а.с. 9). Довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 5 комунального закладу Коломийської міської ради «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04.03.2019 року стверджується, що [PERSON] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: часто хворіючий застудними захворюваннями, дитина потребує загально-зміцнюючого озровлення (а.с. 8). Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено в ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з правилами ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні зазначеного дозволу, суд вважає, що позивачу слід надати дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за межі державного кордону України малолітнього сина сторін [PERSON] без нотаріально засвідченої згоди та супроводу відповідача на період з 01.06.2019 року по 01.06.2022 року до зазначених позивачем країн з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду вказаної дитини. На підставі наведеного, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вищевказаних Правил,

Outcome: approved