Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата [PERSON], померлого [INFO] та не може оформити належним чином право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], хоча фактично і своєчасно її прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Однак при зверненні до приватного нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності померлого на зазначене нерухоме майно, що стало приводом для звернення до суду. Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.23). В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутністю (а.с.2-3). Представник відповідача Виноградівської сільської ради, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.22). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.24 ). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями який розташований по [ADDRESS], відносився до робочого типу двору, належав на праві власності померлому [PERSON], що підтверджується довідкою №354/02-19 від 10.08.2017 року, виданою Виконавчим комітетом Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.10), довідкою про склад сім'ї (а.с.11), технічним паспортом (а.с.12-14). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Вказана Інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В свою чергу, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по цивільній справі №6-145цс13 Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. Таким чином, за змістом указаних норм, правової позиції Верховного Суду України, господарство за адресою: [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 рік відносилося до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Зазначені правовідносини регламентуються чинними на час їх виникнення положеннями ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 р.), за змістом якої особиста праця є підставою законного набуття права власності. А відтак, [PERSON] був одноособовим власником зазначеного домоволодіння. [INFO] - помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.08.2017 року за № 354/02-19 [PERSON] на день смерті був зареєстрований, та проживав один в зазначеному домоволодінні (а.с.10). Позивач [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця, і родинні зв'язки між ними підтверджуються: - свідоцтвом про народження позивача [PERSON]., [INFO], серії [NUMBER] виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції Одеської області (а.с.6), - свідоцтвом про укладення шлюбу позивача серії [NUMBER] від 26.07.1980 року, актовий запис № 15 складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.7) - свідоцтвом про народження спадкодавця - брата [PERSON], серії [NUMBER] від 14 червня 1951 року, актовий запис № 43, складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.8). Позивач, як спадкоємець за законом другої черги 04.07.2017 року звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного брата [PERSON] до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Ажинтарева В.В., тобто в строк визначений законом (а.с.27). В заяві також зазначила, що інших спадкоємців окрім неї не має. З матеріалів спадкової справи № 92-2017 вбачається, що дійсно протягом шестимісячного строку ніхто інший окрім позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, що також підтверджується витягом про реєстрації в Спадковому реєстрі №48274107 (а.с.25-39). Втім, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарев В.В. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане домоволодіння на ім'я спадкодавця (а.с.15, 16). Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, позивач як спадкоємець за законом своєчасно прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набула право на це майно, тобто на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved