Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно - автомобіль марки Hyundai Getz, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний д.н.з. [NUMBER], шляхом визнання права власності на це рухоме майно з наданням права зняття з реєстраційного обліку в органах ДАІ та продаж шляхом проведення публічних торгів та вчинення інших дій, пов'язаних з реалізацією предмета застави. Ухвалою суду провадження у справі в частині позовної вимоги публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності закрито у зв'язку із смертю цього відповідача. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідача [PERSON] також подала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та визнала позов. У судове засідання не з'явилась. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Суд вважає, що для забезпечення правової визначеності сторін щодо спору справу слід розглянути за відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання, та їх представників, надіславши їм копію повного рішення для надання можливості оскарження у встановлений законом строк з моменту отримання. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на обґрунтування вимог позову, зокрема, договори, копії яких містяться в матеріалах справи, та розрахунок розміру заборгованості, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - договору застави транспортного засобу від 30.11.2007 року (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. У відповідності до положень пункту 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно положень ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. У відповідності до положень ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Нормами статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України та права заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, суд вважає, що зобов'язання боржника [PERSON] за договором застави та кредитним договором в даному випадку пов'язані також з його майном - заставним транспортним засобом, за рахунок та в межах вартості якого позивач може задовольнити свої вимоги кредитора. Інші зобов'язання за вказаними договорами є припиненими. Відповідно до пункту 3.3.3 договору застави від 30.11.2007 року та розрахунку заборгованості суд встановив обставину наявності права позивача на звернення стягнення на заставне майно в даний час. Доказів, які б свідчили про наявність вимог третіх осіб щодо заставного майна суду в даний час не представлено. Зазначена обставина нічим не спростована. Суду позивачем надано заяву від 10.07.2014 року із зазначенням імені заявника [PERSON], копія якої міститься в матеріалах справи, в якій заявник вказує на відсутність у [PERSON] спадкоємців.(а.с. 39). Інформація, надана державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори С.Д. Дмитрук у листі № 1153/02-14/6 від 08.04.2014 року, свідчить по те, що спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер [INFO], є його мати [PERSON]. До уваги суд бере також фактичне визнання відповідачем позову, тобто визнання обставини відсутності у неї будь-яких прав щодо заставного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. З огляду на положення статей 3 і 4 та частини першої статті 20 Цивільного кодексу України, приймаючи до уваги порядок звернення стягнення на рухоме майно про який просить позивач, а також одночасну вимогу про визнання права власності на майно, суд враховує, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом належить виключно позивачеві. Також суд враховував, що відповідно до положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Належним чином, співставивши досліджені обставини та оцінивши їх у сукупності із врахуванням наведених норм матеріального права, перевіривши, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано зазначені зобов'язальні відносини щодо права позивача на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність,

Outcome: partial