Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.01.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. видано виконавчий напис № 601 за яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в розмірі 26 977, 67 грн. 19.02.2021р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису. Позивач вказує, що даний виконавчий напис винесений з порушенням вимог закону, оскільки з наданих документів неможливо встановити безспірність заборгованості, що ставить під сумнів правильність проведеного розрахунку заборгованості. Водночас, позивач отримав у ПАТ «Банк Руский Стандарт» 15.05.2021р. кредит в розмірі 2 515, 52 грн, в період з 08.06.2012р. по 18.11.2013р. сплатив 3 689, 00 грн, а відтак стягувачем не подані нотаріусу всі документи, оскільки ці кошти не відображені. В той час, зобов`язання за кредитним договором ним виконані в повному обсязі. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса від 30.01.2021р. за № 601 таким, що не підлягає виконанню. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Згідно ухвали суду від 05.11.2021р. задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору в термін до прийняття рішення у справі (а.с.31-32). На підставі ухвали від 05.11.2021р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі третіх осіб та витребувані докази у приватного нотаріуса (а.с.33-34). За ухвалою від 05.11.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису (а.с.30). Позиції учасників судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 29.11.2021р. (а.с.41), але в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що за заявою від 25.01.2021р. представника АТ «Банк Форвард», 30.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. видано виконавчий напис № 601 про стягнення з [PERSON] , боржника за кредитним договором № 97110720 від 16.05.2012р., укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованості за період з 17.08.2019р. по 16.09.2019р. в розмірі 26 977, 67 грн, що включає: заборгованість за сумою кредиту - 20 125, 50 грн, заборгованість за процентами - 4 252, 17 грн, плату за пропуск мінімальних платежів - 1 500, 00 грн, 1100, 00 грн - плату за вчинення виконавчого напису (а.с.15, 44). 15.05.2012р. між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та позивачем [PERSON] укладений кредитний договір № 97110720 за умовами якого, позичальнику надається кредит в розмірі 2 515, 52 грн терміном до 16.11. 2013р., з процентною ставкою 0, 01 % річних, щомісячною комісією в розмірі 62, 89 грн, щомісячним платежем 215, 00 грн та останнім платежем 208, 82 грн (а.с.17-19, 45-51). З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед АТ «Банк Форвард» за кредитним договором № 110406864 від 14.11.2013р. на підставі заяви оферти № 97110720 від 16.05.2012р. в розмірі 25 877, 67 грн (а.с.52). За заявою стягувача (а.с.16), 19.02.2021р. відкрите виконавче провадження за виконавчим написом № 601 від 30.01.2021р. та накладено арешт на кошти боржника (а.с.14, 17), а 18.03.2021р. звернено стягнення на доходи боржника (а.с.14). З наданих позивачкою квитанцій вбачається, що позивач перерахувала на користь ПАТ «Банк Русский Стандарт» 10 платежів на суму 215, 00 грн, два платежі суму 230, 00 грн, один платіж на суму 440, 00 грн та один платіж на 209, 00 грн (а.с.20-25). Мотиви суду Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого2012 року № 296/5(далі Порядок). Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 цього Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 2 даної Постанови передбачено, що за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як видно зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріус при його вчиненні посилався на ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 були визнанi незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. та до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського апеляційне адміністративного суду від 22.02.2017року. Касаційний розгляд зазначеної справи закінчено 01.11.2017 року. За таких обставин до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу ІІ, якою не було передбачено вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Крім цього, позивач вважає, що виконавчий напис не є безспірним, оскільки вона ставить під сумнів правильність проведеного розрахунку заборгованості та зазначає, що отримала у ПАТ «Банк Руский Стандарт» 15.05.2021р. кредит в розмірі 2 515, 52 грн, і в період з 08.06.2012р. по 18.11.2013р. сплатила 3 689, 00 грн, а тому зобов`язання за кредитним договором ним виконані в повному обсязі. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції ВП ВС у постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач доводів позивача не спростував належних та допустимих доказів протилежного не надав. Натомість з наданих позивачем доказів видно, що вона дійсно здійснювала погашення заборгованості за вказаним кредитним договором за яким сума кредиту становила 2 515, 52 грн, а за змістом виконавчого напису 20 125, 50 грн, що не підтверджено жодними доказами. Крім цього, нотаріус не звернув уваги, що договір між сторонами укладено 15.05.2011р., а не 16.05.2011р., як це зазначено у виконавчому написі, строк його дії було встановлено до 16.11.2013р., а відтак з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з огляду на те, що нотаріус був позбавлений права вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені після прийняття рішення Київським апеляційним адміністративним судом від 22 лютого 2017 року, виконавчий напис не є безспірним, а відтак суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4936 від 25.08.2021р. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а позивачу було відстрочено сплату судового збору в термін до прийняття рішення, вона його не сплатила, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позивачем позову до суду в розмірі 908, 00 грн та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 454, 00 грн, а всього 1362 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved