Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват-Банк», (Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 січня 2006 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) був укладений Кредитний договір №DNH4КР85950171 (Кредитний договір), згідно умов якого Відповідач отримав кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 4 899,68 грн., з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 15.07.2006 року включно. Відповідач підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір, про свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов укладеного договору Відповідач зобов'язаний щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, а у разі неналежного виконання зобов'язань передбачено нарахування та сплата пені і штрафів. У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, станом на 01.06.2013 року, утворилась заборгованість, у розмірі - 84 983,55 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 4 826.33 грн.; - заборгованість по відсотках - 25 473,96 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 50 160,33 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 4 023,03 грн. Позивач просить суд стягнути вказану заборгованість та витрати у справі у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача Ваніна Т.С. наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 28.01.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4КР85950171, згідно умов якого Відповідач отримав кредитні кошти на споживчі потреби, у національній валюті, у розмірі 4 899,68 грн., з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 28.07.2006 року включно. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», що підтверджується копією укладеного договору (а.с.5, 7-16). Умови укладеного договору передбачають обов'язок Відповідача щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, у разі неналежного виконання зобов'язань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій (пня, штраф). Як убачається з наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.4), борг за Кредитним договором №DNH4КР85950171 від 28.01.2006 року, станом на 01.06.2013 року, складає: 84 983,55 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 4 826.33 грн.; - заборгованість по відсотках - 25 473,96 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 50 160,33 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 4 023,03 грн. Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Кредитним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Як убачається з заяви позичальника, терміном остаточного погашення кредиту, визначено 28 липня 2006 року включно, з позовом до суду Позивач звернувся 19 вересня 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з врахуванням положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed