Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно на житловий будинок № 59 по вулиці Центральна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області. Вказала, що її батько, [PERSON], помер 22 вересня 1997 року в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області. Батько на земельній ділянці № 59 по вул. Леніна в с. Тернівка, Крижопільського району Вінницької області, яка була надана йому ще за рішенням зборів колгоспників, побудував житловий будинок з надвірними будівлями, але технічну документацію на нього не виготовляв, так як це не вимагалося діючим на той час законодавством. Відповідно технічний паспорт на будинок був відсутній. Згідно з випискою з рішення Тернівської сільської ради від 11.09.2009 року 19 сесії 5 скликання, рішенням сесії було затверджено рішення виконкому № 34 від 31.12.1997 року про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,22 га в с. Тернівка, по вул. Леніна, 59 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно з довідкою Тернівської сільської ради від 11.01.2018 року № 62 вказаний двір до 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспних. Відповідно до виписки з по господарської книги № 1 Тернівської сільської ради за 1991\-1995 роки по вул. Леніна, 59 в с. Тернівка проживали такі особи: [PERSON] - голова сімї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - донька, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Таким чином право власності на вказаний будинок мають право набути [PERSON] - голова сімї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - донька, [PERSON] - онука. [PERSON] народилася 27.06.1992 року, тобто після набрання законної сили ЗУ «Про власність». Вона не являлася членом колгоспного двору, а тому вона не має права на власність у колгоспного двору, який припинив своє існування 15.04.1991 року. Мати, [PERSON], померла 31.10.2005 року в смт. Крижополі, Вінницької області. Позивач та її мати фактично прийняли спадщину після смерті батька проживали разом в даному будинку, але офіційно її не оформила оскільки жодних правовстановлюючих документів на будинок не було. За життя мати склала заповіт 24 грудня 2003 року в с. Тернівка, в якому вказано все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке на день смерті буде належати їй по закону заповідала [PERSON], тобто позивачу. Після смерті батька, а пізніше й матері із спадкового майна залишився житловий будинок, в якому вони всі спільно проживали, Це підтверджується довідкою Тернівської сільської ради випискою з погосподарської книги та довідкою про спільне проживання. Таким чином позивачка після смерті батьків має право на 3/5 житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] по 1/5 будинку кожний. Відповідно до абзацу 4-го пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої МЮ України 03 березня 2004 року № 20/5, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, тобто свідоцтва про право власності. Такий документ на імя спадкодавця сільською радою їй видано бути не може на підставі ч. 2 ст. 30 ЦК України, а тому вона відповідно до ст. 16 ЦК України вимушена звернутись до суду, оскільки інакше не може реалізувати своє законне право на спадкове майно. Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса Крижопільської державної нотаріальної контори, якою було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 148/02-30 від 05.04.2018 року та розяснено, що оформити спадщину неможливо через відсутність правовстановлювальних документів на будинок. Позивач в своїй заяві до суду просила позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявилися, але надіслали заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність, так як вони не заперечують проти задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню як такий, що доведений свідоцтвами про смерть, довідками сільської ради, технічним паспортом на житловий будинок, копією заповіту, випискою з погосподарської книги, довідками та постановою Крижопільської ДНК, обґрунтований ст.ст. 328, 1216-1218, 1220-1223, 1234, 1261, 1264, 1268, 1270, 1277 ЦК України. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вимога про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями не може бути задоволена, оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на житловий будинок, а мав лише право на його отримання. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Outcome: partial