Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписав заяву без номера від 22.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому станом на 30.06.2020р. утворилася заборгованість. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 929, 71 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Відзив на позов Відповідач направив відзив на позов в якому просив суд в задоволенні позову відмовити та застосувати до вимог позивача строк позовної давності. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що додані позивачем документи на підтвердження заборгованості не є належними доказами у справі, оскільки в заяві про видачу кредиту не вказано кредитного ліміту. Крім цього, його заява від 22.03.2011р. є лише пропозицією укласти договір та не містить істотних умов, зокрема про надання певної суми кредиту, обов`язок повернення, строк надання коштів. Також він не знайомий з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами і їх не підписував. Отже доданий розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу. Крім цього, відповідач зазначив, що працював оператором у Приватбанку і 22.03.2011р. отримав кредит 3000 грн, а в подальшому в односторонньому порядку ця сума збільшена позивачем до 8000 грн. За його заявою булла видана кредитна картка «Універсальна» з терміном дії до жовтня 2016 року. Але у 2012 році він звільнився з роботи і погашення кредитного ліміту ним припинилося, остання проплата була здійснена у 2012 році. Також зазначив, що той факт, що йому було видано 2 картки не відповідає дійсності. Разом з тим, банк зазначає, що останнє поповнення його картки [NUMBER] (термін дії якої був до січня 2015 року) відбулось платником [PERSON] 22.08.2017р., тобто після закінчення терміну дії картки і в той період коли відповідачу була видана кратка № [NUMBER] . Аналогічно відображено поповнення за 10.05.2017р. Але карткою він не користується з 2012 року, а [PERSON] , яке є його дружиною, ніяких коштів йому не перераховувала, а тому ці відомості могли бути сформовані самим позивачем з метою переривання строку позовної давності. Отже оскільки у жовтні 2016 року термін дії картки закінчився, іншої позивач не видавав, не ініціював питання про стягнення заборгованості, а відтак пропустив строк позовної давності (а.с. 75-80). Відповідь на відзив У свою чергу позивач направив відповідь на відзив та письмові пояснення, які майже ідентичні, у яких зазначив, що заява на отримання кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою, а оскільки Умови та Правила надання банківських послуг (далі Умов) розміщені на офіційному сайті позивача він публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Отже, відповідач, підписавши заяву про приєднання до вказаних Умов, ознайомився з ними та погодився, що засвідчено його підписом у заяві про приєднання. З моменту укладення договору пройшло 9 років, але відповідач не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про його обізнаність з ними. Крім цього, у даному випадку Закон «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, оскільки кошти надавалися не на придбання продукції, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Отримавши картку «Універсальна» , відповідач користувався грошима, оскільки без наявності картки проведення операцій є неможливим. Банком надана виписка по рахунку, яка відповідачем не спростована, іншим допустимих доказів не надано. Посилання відповідача на рішення ВСУ у справі № 342/180/17 є недоречним, оскільки судом було звернуто увагу на відсутність доказів тотожності доданих банком до позовної заяви Умов із тими, які були чинними на момент підписання заяви позичальника. У даній справі позивачем ці умови дотримані. Крім цього, з виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем коштів у 2014 році і те, що він частково сплачував заборгованість. Водночас збільшити кредитний ліміт банк має право відповідно до п. 2.1.1.2.3. Умов договору. У свою чергу перевипуск картки було проведено за зверненням відповідача, а її активація здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта, шляхом відправки коду авторизації на його телефон, тобто не може бути активована без згоди/відому клієнта. Щодо строку позовної давності то за п. 1.1.7.31 Умов він був збільшений до 50 років, а отже видана відповідачу картка діяла до останнього дня 10/2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 23.08.2020р., тобто до спливу строку позовної давності (а.с. 114-126, 182-190). Заперечення відповідача 13.10.2020р. відповідач подав заперечення в якому зазначив, що підписана ним заява від 22.03.2011р. є лише пропозицією укласти договір і не підтверджує факту існування вказаного позивачем боргу. В той час, Умови та правила він не підписував та не отримував, але не заперечує факту отримання кредиту в розмірі 3000 грн, який потім був збільшений до 8000 грн, водночас заперечує правомірність нарахування відсотків та штрафних санкцій, які майже в 17 разів більші за суму наданого кредиту. Вважає, що в нарахованих банком відсотках прихована пеня та штраф. Хоча банк надав два скріншоти фото з предметом схожим на картку, але зображення на ньому нечітке, а тому воно не є інформативним. В ой час, оскільки термін наданої йому картки скінчився у жовтні 2016 року, строк позовної давності закінчився у жовтні 2019 року, а посилання позивача суперечить чинному законодавству (а.с. 98-101). Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 11.09.2020р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 67). За клопотанням представника відповідача 01.10.2020р. винесена ухвала про витребування у позивача доказів, зокрема: Умов та правила надання банківських послуга та Тарифів, підписаних відповідачем, оригінали заяв на отримання кредитних карток та оригіналів банківських документів на поповнення кредитних карток 10.05. та 22.08.2017р. (а.с. 90). У зв`язку з невиконанням ухвали суду про витребування доказів та не повідомленням причин її невиконання, 16.10.2020р. судом винесено ухвалу про тимчасове вилучення письмових доказів (а.с. 107). За протокольною ухвалою суду від 30.10.2020р. відмовлено в приєднанні до матеріалів справи відповіді на відзив з додатками від 12.10.2020р., пояснень від 28.10.2020р. та повідомлення щодо виконання ухвали суду про витребування доказів від 30.10.2020р., оскільки вони направлені до суду електронною поштою та не підписані представником позивача (а.с. 139-165, 168). За протокольною ухвалою суду від 12.11.2020р. відмовлено в приєднанні до матеріалів справи пояснень від 02.11.2020р., оскільки вони направлені до суду електронною поштою та не підписані представником позивача. Позиції учасників судового провадження У судове засідання представник позивача не з`явився направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.59). Представник позивача заперечила проти позову з підстав викладених у відзиві та запереченні та показала, що відповідач дійсно отримав у 2011 році кредитну картку з кредитним лімітом 3000 грн, який потім був збільшений до 8000 грн та отримував лише одну кредитну картку з терміном дії до 10/2016. Але у 2014 році він змінив місце роботи, погасив повністю заборгованість і картою більше не користувався. Позивач безпідставно вказав про поповнення цієї картки дружиною відповідача у травні та серпні 2017 року, оскільки такого факту не було і не могло бути, оскільки на той час термін дії картки закінчився, а відтак будь-які операції неможливо було проводити. За таких обставин просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 22.05.2011р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера, згідно якої позичальник виявив бажання отримати ліміт в розмірі 3000 грн за платіжною карткою кредитка «Універсальна». За змістом анкети-заяви вона разом з Пам`яткою, Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифів становить Договір про надання банківських послуг (а.с. 23). Згідно довідки про умови кредитування, яка підписана відповідачем 22.03.2011р. (а.с. 24), базова відсоткова ставка становить 3% щомісячно, платіж здійснюється до 25 числа кожного місяця в розмірі 7% заборгованості, але не менше 50 грн, пільговий період становить 30 днів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що станом на 30.06.2020р. заборгованість відповідача перед банком становить 405458 грн, з яких: 7528, 80 грн - заборгованість за кредитом, 395248 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, пеня - 2682 грн. Останній платіж на погашення кредиту здійснено 22.08.2017р. в розмірі 300 грн (а.с. 7-12). Разом з цим, у позові позивач зазначив, що на свій розсуд може вимагати від боржника сплати будь-якої частини заборгованості за кредитом, а тому заборгованість до стягнення становить 130 929, 71 грн, з яких: заборгованість за тілом кредитом - 7528, 80 грн та заборгованість за відсотками з 22.03.2011р. по 30.10.2018р. в розмірі 123400, 91 грн, що також відобразив у розрахунку заборгованості (а.с. 2-6, 7). У своїй довідці (а.с. 21) банк повідомив про те, що кредитний ліміт 22.03.2011р. був установлений в розмірі 5200 грн, цього ж числа був зменшений до 300 грн, 23.06.2011р. збільшений до 6200 грн, 13.03.2012р. установлений в розмірі 8000 грн, 06.10.2014р. - 7530 грн, , і з 14.01.2020р. - 0, 00 грн. На виконання ухвали суду про витребування доказів позивач вказав, що відповідачу було видачу 2 картки з номером: [NUMBER] з терміном дії до 01/15 та [NUMBER] з терміном дії до 10/16 (а.с. 22) на підтвердження чого надав фото з картками відповідача, але воно нечітке і в ньому терміну дії картки не видно (а.с.135-136). Мотиви суду На підтвердження своїх доводів позивач надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 25-49). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Розглядаючи доводи позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, вказував про збільшення строку позовної давності, обґрунтовуючи Умовами договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці додані до позову Умови надання кредиту розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення строку позовної давності та зафіксовані, саме в тих документах, що додані банком до позовної заяви. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р., банк повинен повідомити споживача про умови кредитування та узгодити з ним саме ті умови, про які вважав узгодженими банк. Отже, оскільки додані банком Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді збільшенн строку позовної давності. Щодо посилання позивача на ряд рішень ВС у яких надано іншу оцінку судом касаційної інстанції, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 263 та ч.2 ст. 416 ЦПК України, висновки ВП ВС мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів ВС. Водночас суд не погоджується з доводами відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, що спростовується наданою банком довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем 22.03.2011р. (а.с. 24), згідно якої базова відсоткова ставка становить 3% щомісячно, а платіж здійснюється до 25 числа кожного місяця, а також передбачено нарахування неустойки. Отже, оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язання перед банком та не повернув отримані кошти, на що банк розраховував при укладенні кредитного договору, а відтак суд дійшов висновку, що у відповідача існує заборгованість перед банком, що включає 7528, 80 грн - тіло кредиту, а також відсотки. Водночас, суд не погоджується з розміром відсотків вказаних позивачем як 43, 2%, оскільки за умовами договору відсоткова ставка становила 3% в місяць, тобто 36% річних, про зміну іншого її розміру, що погіршувало становище відповідача банк останнього не повідомляв, доказів іншого не надавав, а відтак відсотки слід розраховувати виходячи з відсоткової ставки погодженої сторонами. Оскільки сторони не навели свій розрахунок відсотків, які були ними погоджені, суд застосовуючи математичний принцип пропорційності дійшов висновку, що розмір відсотків буде складати - 100945, 08 грн. Зокрема, суд враховує, що станом на 31.03.2015 розмір заборгованості по відсотках, який не перевищував договірних, становив 2266, 81 грн, а тому 123400, 91 грн (заборгованість по відсотках заявлена позивачем з 22.03.2011р. по 31.10.2018р.) - 2266, 81=121134, 10 грн, 121134, 10 х 36%/ 43, 2=100945, 08 грн. Щодо наданих банком на підтвердження своїх доводів фото відповідача про отримання карток (а.с. 135-136), суд хоча і не погоджується з представником відповідача, що на фото на а.с. 136 зображений не відповідач, оскільки його фото ідентичне з тим, що у паспорті та на а.с. 135, але вони не носять ніякого доказового значення, так як виконані не чітко і номерів карток на них не видно. Розглядаючи доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У своєму відзиві на позов відповідач зазначав, що після закінчення терміну дії картки у жовтні 2016 року більше нею не користувався, а тому ні він, ні його дружина 10.05. та 22.08.2017р. ніяких операцій по кредиту не здійснювали. Позивач не спростував вказаних доводів відповідача не надав доказів на підтвердження здійснення цих операцій, як і не довів, яким чином дружина відповідача могла поповнити картку термін дії якої закінчився. Отже, враховуючи те, що між сторонами був укладений безстроковий кредитний договір на виконання якого видавалося дві кредитні картки, остання з терміном дії до 31 жовтня 2016 року, після цього відповідач не звертався про перевипуск іншої картки, факт користування кредитними коштами після цієї дати категорично заперечив, а позивач ці його доводи не спростував, а оскільки з часу закінчення терміну дії картки до часу звернення позивача до суду з позовом 23.08.2020р. пройшло більше трьох років, а відтак суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому у задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити. Посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов суд відкидає, оскільки ці Умови відповідачем не підписані, а відтак не погоджені сторонами. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому з відповідача на його користь судовий збір не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed