Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., [PERSON] , про визнання заповіту недійсним, відмовлено. 09 березня 2021 року в судовому засіданні відповідачкою [PERSON] заявлено клопотання про намір подати суду протягом 5 днів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в порядку ст..ст.141, 246 ЦПК України. За заявою відповідача [PERSON] судом вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при винесенні судом рішення суду, про визнання заповіту недійсним, не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З метою ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), суд викликав сторони в судове засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про ухвалення по справі додаткового рішення щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу та просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] також заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про ухвалення по справі додаткового рішення щодо стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кисіль В.І. наполягав на задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення по справі додаткового рішення щодо стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши питання про розподіл судових витрат в межах справи №320/4377/17, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч. 2 ст. 137 ЦПК України) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Як зазначено у ч. 4-6 вказаної статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Також Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п. 1,3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду щодо необхідності стягнення судових витрат в розмірі, пропорційно до задоволеної суми позовних вимог також відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, що містяться в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2017 року між відповідачем [PERSON] та адвокатом Кисіль Валерієм Івановичем укладено договір про надання правової допомоги № 3/2017, згідно якого Адвокат в порядку і на умовах, визначених цим договором приймає доручення на участь в будь-яких кримінальних, цивільних, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення в якості представника (адвоката, захисника) Клієнта незалежно від процесуального статусу Клієнта (далі - Доручення), а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар та відшкодувати понесені витрати у зв`язку з виконанням доручення. З наданого суду Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору №3/2017 від 10.03.2017 та Додаткової Угоди № 1 від 22.08.2017 про представництво клієнта адвокатом від 10 березня 2021 року, вбачається детальний опис робіт та послуг, які були надані відповідачу Адвокатом та пов`язані з юридичним супроводом справи № 320/4377/17 на загальну суму 16000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), зокрема: - ознайомлення з матеріалами справи адвокатом 23.08.2017 (т. 1, а.с. 26), 05.12.2018 (т. 1, а.с. 195), 07.03.2021 (том 2) - 1500 гривень; - складання процесуальних документів, а саме: заперечення проти позову від 03.10.2017 (т. 1, а.с. 41-43), клопотань, заяв (т. 1, а.с. 63, 164, 187-188, 196, 215) з урахуванням норм матеріального і процесуального законодавства, судової практики, в тому числі практики ЄСПЛ - 2000 гривень; - представництво інтересів «Клієнта» під час судового розгляду справи у суду першої інстанції, а саме: у судових засіданнях від 06.09.2017 (т. 1, а.с.32), 03.10.2017 (т. 1, а.с. 64), 18.10.2017 (т. 1, а.с. 70), 09.11.2017 (т. 1, а.с. 83), 05.12.2017 (т. 1, а.с. 88), 27.02.2018 (т. 1, а.с. 96-97), 22.03.2018 (т. 1, а.с. 100), 03.04.2018 (т. 1, а.с. 106-107), 27.04.2018 (т. 1, а.с. 116-119), 31.05.2018 (т. 1, а.с. 125-128), 04.07.2018 (т. 1, а.с. 135), 16.08.2018 (т. 1, а.с. 140-141), 20.09.2018 (т. 1, а.с. 158), 17.04.2019 (т. 1, а.с. 220-221), 23.05.2019 (т. 1, а.с. 234-235), 01.07.2019 (т. 1, а.с. 242-243), 09.03.2021 (т. 2, а.с.78-80) - 12500 гривень. Окрім того, на підтвердження фактичного здійснення відповідачем [PERSON] витрат на правничу допомогу, представником відповідача - адвокатом Кисіль В.І. разом з заявою про ухвалення додаткового рішення було надано копії квитанцій до прибуткових ордерів № 11 від 10.03.2021, № 29 від 29.12.2018 та № 25 від 03.04.2018, згідно яких [PERSON] сплатила на користь адвоката Кисіль В.І. 16 000,00 грн. за послуги, надані останнім в рамках розгляду справи №320/437/17, відповідно до договору про надання правової допомоги № 3/2017 від 10.03.2017, додатковою угодою №1 від 22.08.2017. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що всі види правничої допомоги адвоката Кисіль В.І. були пов`язані зі справою №320/4377/17. На підставі викладеного, враховуючи те, що суд не вирішив питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., [PERSON] , про визнання заповіту недійсним у справі № 320/46377/17, у справі необхідно ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн., які були нею сплачені та документально підтверджені, зокрема, копіями квитанцій до прибуткових ордерів № 11 від 10.03.2021, № 29 від 29.12.2018 та № 25 від 03.04.2018, при цьому, представник відповідача у справі належним чином підтвердив витрати та їх розмір є співмірним.

Outcome: approved