Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішенням 12 сесії 6 скликання Крижопільської селищної ради від 13.07.2012 їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража. На підставі даного рішення було виготовлено будівельний паспорт для будівництва гаража в [ADDRESS] . В період 2012 року нею було збудовано гараж та прибудову до нього. Рішенням 27 сесії 7 скликання Крижопільськї селищної ради № 11.8 - 27/18 від 08.02.2018 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,006 га кадастровий номер 0521955100020010896 для будівництва індивідуального гаража за адресою [ADDRESS] . Під час проведення будівельних робіт нею були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило, це свідчить про те, що нею не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об`єкту. Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24828548, за нею зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0521955100020010896, площею 0,006 га за адресою: [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці розташований: гараж площею 34 кв.м. та прибудову площею 16.1 кв.м. Позивач звернулася із заявою до Департаменту ДАБІ у Вінницькій області з вимогою про введення гаража в експлуатацію та відповідно оформити право власності, однак їй було відмовлено в узаконенні гаража. Тому позивач була вимушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не можуть реалізувати свої законні права та інтереси. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила вимоги задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подавши до суду заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти задоволення позову на користь позивача та просив провести слухання справи без його участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши усі докази надані позивачем, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач бажає оформити право власності на гараж, площею 34 кв.м, та прибудову площею 16,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, не може цього зробити, оскільки вказана будівля збудована в самочинному порядку. Судом встановлено, що витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24828548, за позивачем зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0521955100020010896, площею 0,006 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). На вказаній земельній ділянці розташований: гараж площею 34 кв.м. та прибудова площею 16,1 кв.м. Стаття 376 ЦК України передбачає, що право власності на самочинне будівництво може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо не порушує право інших осіб і надана земельна ділянка під будівництво. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на новостворену річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України, суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. На підставі ст.ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved