Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. в сумі 129263,05 гривень та понесених судових витрат по справі. В свою чергу [PERSON] подала до ПАТ « Дельта Банк» зустрічний позов про визннання неналежним позикодавцем та таким, що не володіє правом вимоги на стягнення грошових коштів за договором № 407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. який об'єднано судом в одне провадження з первинним позовом. Представники позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні заявлені вимоги первісного позову підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили задовольнити первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом не визнав вимог первісного позову, вказав, що кредит був цільовий та призначений на купівлю автомобіля, відповідач не отримував кредит в іноземній валюті, натомість кошти в національній валюті, а не в іноземній були сплачені продавцю автомобіля, крім того вказував на те, що позивачем пропущено строк позивної давності та акцентував увагу суду на тому, що в порушення вимог ст. 517 ЦК України відповідача не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні. Просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, кредитної справи, оригінали договору №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. та договору застави за яким забезпечується виконання обов'язків за кредитним договором, а також оригінал Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. за №1620 за підписом сторін: ПАТ « Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а також оригінал Додатку про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. в частині, що стосується спору судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з кредитним договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. (а.с. 5-12) ТОВ «Український промисловий банк» (право вимоги за яким відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. за №1620 набуло ПАТ «Дельта Банк»), надало [PERSON] грошові кошти в сумі 19000,00 дол. США (п.1.1 договору), що дорівнює еквіваленту 95950,00 грн. відповідно до заяви [PERSON] №3000/14 на видачу готівки (а.с. 17) для придбання автомобіля (п.1.4 договору) на строк з 13 листопада 2007р. по 11 листопада 2013р. (п.1.3) зі сплатою 8,0% річних у разі виконання умов п. 4.2.10 цього договору (п. 1.5.1) та ставкою 10,5 % у разі невиконання позичальником вимог п. 4.2.10 цього договору (п. 1.5.5). Транспортний засіб відповідачем за первісним позовом було передано у заставу банку задля забезпечення виконання своїх зобов'язань по договору №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р., що підтверджується договором застави, який був оглянутий в судовому засіданні. Відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. за №1620 за підписом сторін: ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. (а.с. 19-24). Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач за первісним позовом належним чином не виконував, та станом на 02.01.2014р. заборгованість відповідача становить 129263,05 грн. а саме : 88587,14 грн. заборгованості по сплаті кредиту; 34163,28 грн. заборгованості по сплаті процентів; 6512,63 комісії за ведення кредиту (а.с. 3, 18). В судовому засіданні та в своїх запереченнях сторона відповідача за первісним позовом вказувала, що не була належним чином повідомлена про заміну кредитора у зобов'язанні, однак доказів цьому суду не представлено. Практика Європейського суду з прав людини в цивільному процесі опирається на такий стандарт доказування, як «стандарт більшої переконливості». Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, докази, які були досліджені в судовому засіданні та суперечливі пояснення сторони відповідача за первісним позовом - сторони позивача за зустрічним позовом, суд приходить до таких переконань Судом достеменно встановлено, що 13.11.2007 року сума 95950,00 грн. - гривневий еквівалент кредиту 19000,00 дол. США, була видана відповідачу [PERSON], що вбачається з представленої стороною позивача за первісним позовом та долученою до матеріалів справи копією заяви на видачу готівки (а.с. 17), а надалі зазначена сума була відповідачем сплачена Івано-Франківській філії ТзОВ «УА холдинг» на придбання автомобіля ( а.с. 104), тобто кредит був наданий відповідачу і останній придбав автомобіль. Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Як вказував у постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема п. 10 згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). У п 16 вказано, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК). Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з визначенням ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу, як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Укладаючи договір №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. сторони вчинили правочин. Оскільки правочин - це юридичний факт, що визначається цивільним законодавством, він тягне цивільно-правові наслідки. Укладаючи договір, сторони були ознайомлені з його змістом, сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору та дотримано усіх, передбачених формальних необхідностей, а підписуючи даний договір позивач, як і відповідач, набули певний обсяг прав та зобов'язань. При цьому відповідач вважав прийнятним для себе отримання кредиту саме в іноземній валюті, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору. Окрім того відповідач погоджувався і зі строками повернення отриманого кредиту, як в поданій ним заяві, так і у тексті основного договору. Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - кредитного договору №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. Суд враховує, що отримавши кредит на строк з 13 листопада 2007р. по 13 листопада 2013р. відповідач у 2010 році почав порушувати графік його сплати, а надалі допускав прострочення сплати кредиту в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 129263,05 грн. Суд не вважає переконливими доводи сторони відповідача за первісним позовом щодо того, що відповідачу [PERSON] не було відомо про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки таке твердження спростовується наданими поясненнями сторін та наявними у кредитній справі документами, що були оглянуті в судовому засіданні. Оскільки строк виконання умов договору №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. закінчується 11 листопада 2013р., а позивач до суду звернувся 06.02.2014р., то суд вважає, що стороною не пропущено строків позовної давності. Так, із положення ст. 262 ЦК України вбачається, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими і підлягають до задоволення, а оскільки, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, то з відповідача слід стягнути в користь позивача ПАТ «Дельта Банк», яке набуло право вимоги за кредитним договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. за №1620 розмір заборгованості у гривневому еквіваленті, а саме - 129263,05 грн. заборгованості за договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. Наведене узгоджується із правовими позиціями, які висловлені у правовому висновку Верховного Суду України за результатами розгляду цивільної справи (Постанова № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року), де вказано, зокрема, що «Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Задовольняючи вимоги первісного позову суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову щодо визнання ПАТ « Дельта Банк» неналежним позикодавцем та таким, що не володіє правом вимоги на стягнення грошових коштів за договором № 407/ФКВ-07 від 13.11.2007р., оскільки судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ПАТ «Дельта Банк», відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. за №1620, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] набуло право вимоги про стягнення грошових коштів за договором №407/ФКВ-07 від 13.11.2007р. Покликання зустрічного позову ґрунтуються на припущеннях, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача за первісним позовом також слід стягнути на користь позивача за первісним позовом понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 3,11, 15, 16, 202,203,516,517,526, 530, 610-612, 626,627,629,638,1049-1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved