Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2012 року [PERSON] отримав кредит в сумі 300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткузі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. п.2.1.1.2.4Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.Одночасно пунктом 1.1.3.2.3Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 28.02.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 39906,05 грн., яка складається з наступного: 2045,00грн. -заборгованість за кредитом, 31569,57грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 3915,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина)-500,00 грн., штраф (процентна складова)- 1876,48грн..Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. В зв'язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк», просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 39906,05грн., яка утворилася станом на 28.02.2017 року, а також стягнути понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1600,00грн.. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити(а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про що свідчить його особиста розписка про отримання судової повістки, яка міститься в матеріалах справи(а.с.98). Заяв щодо відкладення розгляду справи від відповідача,на час призначений для її розгляду, не надходило. Враховуючи, що відповідач [PERSON] раніше був присутнім у судових засіданнях та надав суду свої заперечення проти позову, але після оголошення перерви за його клопотанням до наступного судового засідання не з'явився та причини свого неприбуття не повідомив в установленому порядку, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача. Під час проведення судового засідання за участю відповідача, останній позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів він не оспорює, але вважає, що банком заявлені до стягнення нереальні проценти. При отриманні картки він не знав, що будуть нараховуватися такі великі проценти. Перевипущену картку він не отримував. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази,у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року(а.с.34зворот). ПАТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, реєстраційний номер ГУС_3384(а.с.33). З Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»(нова редакція) вбачається, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(а.с.35). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідача [PERSON]від 30.08.2012 року, останній надав згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач [PERSON] просив відкрити рахунок та надати йому кредитні кошти у розмірі 3000,00грн., з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості та зазначив, що він згодний з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник [PERSON] в цій заяві зазначив, що він ознайомлений і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді(а.с.5-6). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 30.08.2012 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з анкети-заяви позичальника,Умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Відповідач [PERSON] висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Таким чином, на підставі наданих належних письмових доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Разом з тим, факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем в судовому засіданні не оспорювався. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. З п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, що діяли в ПАТ КБ «ПриватБанк» з 06.03.2010 року, тобто на час укладення між сторонами кредитного договору, вбачається, що відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором(а.с.7-30). Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. У постановах від 24.09.2014 року( справа № 6-103цс14) та від 12.11.2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначив про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не надав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Згідно п. 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою, картка дійсна до останнього календарного дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. Відповідно до вимог п. 2.1.1.2.12 вказаних правил, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Судом встановлено, що строк дії первісно виданої 30.08.2012 року відповідачу кредитної картки [NUMBER] визначено до 04/2015 року. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, [PERSON] було надано 05.04.2016 року картку [NUMBER] року з терміном дії 12/19(а.с.87). Відповідач в судовому засіданні заперечував отримання перевипущенної картки, а в матеріалах справи відсутні належні докази щодо отримання її [PERSON]. Отже, факт отримання картки з терміном дії 12/19 року не був підтверджений позивачем належними та допустимими доказами. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 28.02.2017 року складає 39906,05грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2045,00грн., заборгованість по процентам- 31569,57 грн.(в т.ч. несплачені проценти на прострочену заборгованість 31569,57грн.), нарахована пеня та комісія - 3915,00грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у загальній сумі 2376,48грн.. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, погашення заборгованості за кредитом та сплата процентів відповідачем не здійснювалась з моменту укладення договору, що також було визнано відповідачем, але зазначено, що 12.06.2014 року відповідачем було внесено 105,00грн. та в подальшому своїх зобов'язань за кредитним договором він не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення(а.с.3-4). Перевіривши наданий позивачем розрахунок заоргованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Разом з тим, відповідач посилався на ту обставину, що гроші у розмірі 105,00грн. в рахунок погашення виниклої заборгованості за кредитним договором ним не вносилися. З виписки по кредитному рахунку відповідача [PERSON], наданої позивачем вбачається, що 12.06.2014 року відбулося автоматичне погашення просроченої заборгованості з карти [NUMBER](а.с.75). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка дії в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 18.06.2014 року(справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), якими встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(ст.261 ЦК України). При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. В рішенні Європейського Суду з прав людини «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року зазначено, що строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Положеннями ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності. При цьому суд враховує, що положення щодо збільшення позовної давності визначені в Умовахта Правила надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, а отже ці Умови та Правила не можна вважати відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст вище викладених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(стаття 261 ЦК України). Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127цс14. Як встановлено судом, строк дії первісно виданої та отриманої відповідачем 30.08.2012 року кредитної картки [NUMBER] визначено до 04/2015року. Положеннями ч.1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В судовому засіданні відповідач стверджував, що погашення заборгованості за кредитом та сплата процентів ним взагалі не здійснювалась з моменту укладення договору. З виписки по кредитному рахунку відповідача [PERSON], наданої позивачем, вбачається, що 12.06.2014 року відбулося автоматичне погашення просроченої заборгованості з карти [NUMBER](а.с.75).Відповідач заперечував проти того, що надавав банку свою згоду на автоматичне погашення заборгованості з його карти. Таким чином, суд вважає, що списання в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника грошей без повідомлення останнього не може вважатися вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу в розумінні положень ч.1 ст. 264 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не втановлено належними та допустими доказами ту обставину, що відповідач вчиняв будь-які дії, які б свідчили про визнання ним своїх зобов'язань за кредитним договором. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що з 30.08.2012 року відповідач не вносив жодного платежу в рахунок погашення кредиту, строк дії виданої йому первісної кредитної картки - до квітня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся 15 травня 2017 року. Відповідачем через канцелярію суду була подана заява від 27.07.2017 року про застосування при вирішенні спору спливу строку позовної давності(а.с.83). Таким чином, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності стосовно щомісячних платежів, нарахованих банком у період до 14.05.2014 року включно, тобто за три роки до звернення банку до суду з позовом. Отже, з урахуванням вище викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за період з 15.05.2014 року по 15.05.2017 року. Але, враховуючи, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 28.02.2017 року, суд, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких розгляд цивільних справ здійснюється в межах заявлених вимог, приходить до переконання про необхідність стягнення заборгованості, яка утворилася саме станом на 28.02.2017 року, як про те просить позивач, у загальній сумі 31952,29грн. та яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 114,14грн.(2045,00-1930,86грн.=114,14грн.), відсоткам за користування кредитом у розмірі 30106,73грн.(31569,57грн.-731,42грн.=30838,15грн.).. Крім того, позивач просив суд стягнути пеню, нараховану за весь період невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, яка відповідно з наданим розрахунком складає 3915,00грн.. Але, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, сума пені згідно з положеннями ч.2 ст. 258 ЦК України, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] повинна складати за період 1 року до звернення до суду, тобто з 15.05.2016 року по 15.05.2017 року, але в межах заявлених позовних вимог. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості пеня за вище вказаний період складає 1000грн.(3915,00грн.-2915грн.=1000грн.). Окрім стягнення з відповідача суми пені за порушення виконання своїх зобов'язань, позивач просить стягнути також суми штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлення його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконання обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені,штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256(а.с.7-30) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов передбачена сплата штрафів у розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів(а.с.26). Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача штрафів не можуть бути задоволені судом з вищенаведених підстав, а тому в задоволені позову в цій частині ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. При розгляді справи по суті, суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін иа інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача. При цьому, суд також враховує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, можливістю нарахування штрафних санкцій внаслідок неналежного виконання умов договору, та за власним бажанням і на власний розсуд погодився з запропонованими банком умовами договору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених в сумі 1281,10грн. (заявлено -39906,05грн.,задоволено -31952,29грн.(114,14грн.-тіло кредиту +31952,29грн.-заборгованість за відсотками за користування кредитом+1000грн.-пеня=31952,29грн.). 1600грн.-сплачений судовий збір х 31952,29грн. : 39906,05грн.=1281,10грн.).

Outcome: partial