Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 22.07.2021 року засобом поштового зв`язку позивач ТОВ «МІКРОФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного 22.08.2019 року договору про видачу фінансового кредиту №0000315962 між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] , останній отримав позику в розмірі 3000, 00 гривень строком на 14 календарних днів, проценти за користування фінансовим кредитом (добовий) 1,7%. Так як відповідач умови договору виконував неналежним чином, заборгованість за кредитним договором становить 14 323,58 грн., в тому числі 3000,00 грн. - сума позики.; 9 027,00 - проценти за період з 05.09.2019 по 29.02.2020; 1 609,60 грн. - інфляційні збитки; 690,98 грн. - 3% річних. Відповідач відзиву на позов не надав. Заяви ( клопотання) учасників справи. Разом з позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, де вказано, що останній не заперечує проти заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (судова повістка вручена 13.08.2021), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 22.08.2019 року ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] уклали договір №0000315962. Згідно із п. 1.1 договору позикодавець надає позичальникові у позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та проценти за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні. Відповідно до п.1.2 Договору плата за користування позикою у вигляді процентів складає суму у відсотках в день, що вказана в Специфікації до цього Договору та є невід`ємною частиною цього Договору. За змістом п. 1.3 договору нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики Позичальнику за весь час користування коштами за виключенням дня повернення позики. За змістом п. 1.4 договору строк повернення позики (термін платежу) строк вказаний в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, як строк повернення позики. Відповідно до Специфікації № 1 строк користування фінансовим кредитом становить 14 календарних днів, дата повернення фінансового кредиту 05.09.2019 року, проценти за користування фінансовим кредитом ( добовий) 1,7 % на добу, всього за термін надання сума відсотків за користування кредитом становить 714,00 грн., всього сума повернення за договором, яка включає суму кредиту та процентів за користування сплачених платежів складає 3714,00 грн. За змістом п. 1.5 договору позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п.п. 1.1.1 Договору в готівковій формі (шляхом передачі відповідної суми Позичальнику). Відповідно до п. 4.1 Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше строку, вказаного в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 4.2 сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 4.4 сума позики, проценти за користування позикою, складають заборгованість за Договором. 22 серпня 2019 року [PERSON] підписав Анкету-заяву, відповідно до якої просив надати позику (кредит) в сумі 3000,00 грн. Відповідно до даних, які містяться в позовній заяві, 05.09.2019 [PERSON] сплатив відсотки за користування позикою у розмірі 714 грн. Оцінка Суду Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено у ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим до виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, наявність яких підтверджується договором №0000315962 від 22 серпня 2019 року та Специфікацією №1, якими визначені істотні умови укладеного договору фінансового кредитування. Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором про надання фінансового кредиту № 0000315962 від 22.08.2019, позивачем доведена, зокрема, щодо суми фінансового кредиту у розмірі 3000,00 грн. Що стосується стягнення відсотків за користування позикою за період з 05.09.2019 по 29.02.2020, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054ЦКУкраїни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором № 0000315962 від 22.08.2019 та специфікацією №1 не встановлено право позивача для нарахування додаткових відсотків в розмірі 2% після закінчення строку кредитування, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованих відсотків за період з 05.09.2019 по 29.02.2021 у розмірі 9 027,00 грн. відсутні. Щодо вимоги про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК, то такі є обґрунтованими. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 690,98 грн. та інфляційні втрати у сумі 1605,60 грн. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 0000315962 від 22.08.20199 у загальному розмірі 5296,58 грн., яка складається з наступного: 3 000 грн. - сума фінансового кредиту; 690,98 грн. - 3% річних; 1605,60 грн. - інфляційні втрати. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «МІКРОФІНАНС» сплатив судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. (за подання позовної заяви). Предметом позову ТОВ «МІКРОФІНАНС» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 14 323,58 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 5296,58 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 839,40 грн. (2 270,00 * 5 296,58 / 14 323,58).

Outcome: partial