Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 248. Відповідно до рішення Крижопільського районного суду від 27.02.2017 року шлюб між його донькою [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач є його колишнім зятем та зареєстрований за даною адресою, але вже понад 2 років не проживає в даній квартирі та не приймає участі у витратах на утримання квартири, фактично мешкає за іншою адресою. Позивач до суду надіслав заяву, в якій позов підтримав, просив суд позовну заяву задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Відповідач, отримавши копію позову та матеріали до нього, не представив суду своїх заперечень і будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачі до суду та учасникам справи відзив не надіслали. Розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст. 223, 279, 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України… зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач тривалий час (понад 2 роки) проживає в іншому місці без реєстрації свого місця проживання, оскільки він не знявся з реєстрації виселяючись з належної позивачу квартири, чим обмежує його у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням. Беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 248 та ордером № 357 (а.с. 8, 9). Окрім нього, в зазначеній квартирі зареєстрований його колишній зять [PERSON], який більше двох років в вказаній квартирі не живе, комунальні платежі не сплачує, однак добровільно знятися з реєстрації відмовився, що не дає можливості позивачу належним чином розпорядитися своїм майном. Дані правовідносини регулюються: -ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; -ст. 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; -ч. 1 ст. 71 ЖК України, згідно з якою при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; -ч. 1 ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач тривалий час відсутній за місцем реєстрації та фактично проживає в іншому місці, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 317, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved