Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (ПАТ КБ „Приватбанк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 74380 грн. 36 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 5990 грн. 60 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 61309 грн. 74 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3300 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 3530 грн. 02 коп., а також сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. Представник позивача у поданій до суду заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності представника ПАТ КБ „Приватбанк та у разі неприбуття в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності . Відповідач подав до суду заяву, в якій проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову, а також прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого.\~\~ З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2008 р. [PERSON] і ЗАТ КБ „Приватбанк, правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 4200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою щомісячних платежів в строк до 25 числа наступного місяця 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору та частини 1 статті 634 ЦК України договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON], що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник зобовязується на вимогу [PERSON] виконати зобовязання з повернення кредиту (а тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди [PERSON]. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обовязків (користування простроченим кредитом і овердрафтом) боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені Тарифами банку, які викладені на банківському сайті. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 30.06.2017 року складає 74380 грн. 36 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 5990 грн. 60 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 61309 грн. 74 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3300 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 3530 грн. 02 коп. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття рахунку. Пунктом 3.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що для надання послуг банк відкриває клієнтам картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначено в заяві і памятці клієнта, підписом якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунка, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. В заяві відповідача від 14 травня 2008 року строк дії карти не вказано, памятка клієнта позивачем суду не надана. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Суд не приймає посилання позивача на неодноразову пролонгацію договору, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, але позивач не надав доказів того, що після закінчення строку дії договору банк видавав відповідачу грошові кошти і нові платіжні картки, при цьому суд зважає на те, що боржник своїх зобовязань за договором від 14 травня 2008 року не виконав і на момент закінчення його дії 14.05.2009 року мав заборгованість, про що свідчить наданий позивачем розрахунок. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14. Позивачем не надано доказів того, що відповідачу надавались платіжні картки з новим строком дії. ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 11 серпня 2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за укладеним з відповідачем кредитним договором від 28 березня 2007 року вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було зроблено 17 жовтня 2014 року в сумі 300 грн. 00 коп. Разом з тим, з наданої відповідачем разом з заявою про застосування позовної давності виписки про рух коштів від 13.09.2017 року вбачається, що 17 жовтня 2014 року відповідачем було зроблено платіж на погашення кредиту в сумі 300 грн. 00 коп. по картковому рахунку № 5211537309245236, а не № 5457082983384202. З наданої ж позивачем заяви відповідача від 14 травня 2008 року, яка є складовою кредитного договору, вбачається, що 14.05.2008 року на підставі укладеного договору відповідачу була видана картка саме № 5457082983384202, і про стягнення заборгованості саме за цим кредитним договором заявлено позов. Картка ж № 5211537309245236 не була видана відповідачу після закінчення строку дії картки № 5457082983384202, ці дві картки обслуговувались одночасно, що підтверджує зазначена вище виписка, тобто № 5211537309245236 це інший кредитний договір. Оскільки 17 жовтня 2014 року відповідачем було зроблено платіж на погашення кредиту в сумі 300 грн. 00 коп. по картковому рахунку № 5211537309245236, а не № 5457082983384202, цей платіж не може бути доказом переривання строку позовної давності. Останній же платіж на погашення кредиту по картці № 5457082983384202 відповідачем було зроблено 02 лютого 2012 року в сумі 1500 грн. 00 коп. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 11 серпня 2017 року, після спливу 3 років з дати внесення відповідачем останнього платежу, тобто зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивачем не надано будь-яких даних, з яких вбачається, що перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на що посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є обґрунтованим та такими, що підтверджується матеріалами справи. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності суду позивачем не надано, клопотання про поновлення строку не заявлялось. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 14 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14. Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 23 листопада 2016 року № 6-2104цс16. Частиною 1 статті 3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У даній справі судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. За вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. У поданій заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Таким чином суд доходить висновку, що в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності, який позивач не просив відновити та не зазначив поважність причин його пропуску. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. теж не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed