Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Спрямованою до суду заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом позивачі) просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожною на земельні ділянки: площею 0,9800 га, кадастровий номер 1822082500:01:000:0202, з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області; площею 0,1200 га, кадастровий номер 1822055600:01:000:0559, з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ділянка № 3. Позов обґрунтували наступним. Є спадкоємцями [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спірні земельні ділянки, які остання свого часу успадкувала після смерті свого сина. При зверненні до нотаріуса, задля отримання свідоцтв про право на спадщину на названі обєкти нерухомого майна, отримали відмову, оскільки нотаріус встановив, що спадкодавець [PERSON] хоча фактично і прийняла спадщину після смерті її сина, однак належним чином не оформила своїх спадкових прав, а також те, що спадкоємцями не було надано документів, які б підтверджували право власності сина спадкодавця на спірні земельні ділянки. За таких обставин позивачі вказують, що вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не мають змоги. У судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали з названих у позові підстав. Представник відповідача Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у судовому засіданні позов не визнав, оскільки, як вказує, син спадкодавця [PERSON] був громадянином [PERSON] Федерації, а відтак законних підстав для отримання спірних земельних ділянок вказаного цільового призначення не мав. Представник відповідача Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області у судове засідання не зявився, однак направив заяву про слухання справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. Заслухав учасників судового розгляду, дослідив надані ними докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть, повторно виданого відділом РАЦС адміністрації міста Мурманськ [PERSON] Федерації 27 травня 2015 року (а.с.23), 2 лютого 2015 року помер громадянин вказаної держави [PERSON]. Як убачається з архівних копій державних актів на право власності на земельні ділянки за життя [PERSON] володів на праві власності земельними ділянками: площею 0,9800 га, кадастровий номер 1822082500:01:000:0202, з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.20); площею 0,1200 га, кадастровий номер 1822055600:01:000:0559, з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ділянка № 3 (а.с.21). Оціночна вартість земельної ділянки площею 0,9800 га, станом на 2 грудня 2016 року, 28\~000,00 гривень (а.с.34), земельної ділянки площею 0,1200, станом на ту ж дату, 32\~000,00 гривень (а.с.32) Спадщину у вигляді вищевказаних і спірних земельних ділянок після смерті [PERSON] фактично прийняла його мати [PERSON], проте як убачається з постанови нотаріуса від 24 жовтня 2016 року (а.с.18), належним чином своїх спадкових прав на таке майно не оформила. Крім цього, як згадувалось вище, зазначеною постановою нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спірне нерухома майно, оскільки вони не надали документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на таке майно. 15 вересня 2015 року [PERSON] склала заповіт (а.с.10), яким усе належне їй майно у рівних частках заповіла позивачам. 25 січня 2016 року [PERSON] померла (а.с.22). Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Житомирському районі від 12 серпня 2016 року (а.с.19) спірні земельні ділянки обліковуються за [PERSON] і відомості про їх облік за [PERSON] відсутні. На певне і належне спадкодавцю [PERSON] нерухоме майно позивачі, які є єдиними спадкоємцями до майна останньої (а.с.54), отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11-17). Правовідносини, що склались між сторонами у даній, врегульовані наступними нормами матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Крім цього, процесуальним законом передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 , ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову з огляду на слідуюче. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя була фактичним власником спірних земельних ділянок, однак належним чином оформити своє право власності на них після смерті свого сина не встигла, у звязку з чим позивачі, в даний час, унеможливлені у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявники мають законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не можуть бути позбавлені цього права, оскільки набуття права власності ними, як спадкоємицями за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. До тверджень представника відповідача Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про те, що син спадкодавця [PERSON] [PERSON] був громадянином [PERSON] Федерації, а відтак законних підстав для отримання спірних земельних ділянок вказаного цільового призначення не мав, суд відноситься критично та як до таких, що є голослівними, адже на запитання головуючого щодо того, чи визнавались недійсними у встановленому законом порядку видані на імя останнього державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, представник вказаного відповідача відповів, що не визнавались. За таких обставин, підстави ставити під сумнів правомірність набуття [PERSON] спірних земельних ділянок у власність відсутні і рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявниками. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення з відповідачів на користь позивачів судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 333,33 гривень з Новогуйвинської селищної ради на користь [PERSON]; 166,67 гривень з Новогуйвинської селищної ради на користь [PERSON]; 166,67 гривень з Станишівської сільської ради на користь [PERSON] та 333,33 гривень з Станишівської сільської ради на користь [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved