Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими що втратили право користування будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, та третя особа [PERSON] є власниками будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] по Ѕ частині кожен. В даному будинку позивачка в січні 2018р. зареєструвала свою доньку від першого шлюбу [PERSON] та її дітей (онуків позивачки) - [PERSON] , 2000р.н., [PERSON] , 2001р.н., [PERSON] , 2009р.н. Проте, ані онуки, ані донька позивачки жодного дня в будинку не проживали, не сплачували комунальні платежі, витрати по утриманню будинку не несли. Оскільки відповідачі в даному будинку не проживають і їх місцезнаходження позивачці не відоме, то вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також заявку на отримання процесуальних документів в електронній формі. Ухвалою суду від 17.03.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, які вони не отримали у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідачі повідомлялися про дату та час судового засідання шляхом подання відповідного оголошення на офіційному сайті Звенигородського районного суду, однак заяву про участь у судовому засіданні не подали, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслали. Третя особа Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Озірнянської сільської ради проти задоволення позову не заперечувала, подала заяву про розгляд справи без участі її представника. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до договору дарування будинку від 09.11.2001р. [PERSON] є власницею Ѕ частини будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини будинку є [PERSON] на підставі договору дарування від 12.12.1990р. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 12.03.2020р. склад сім`ї уповноваженого власника [PERSON] , що проживають у будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , складає: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук). Згідно акту обстеження житлового будинку за адресою [ADDRESS] від 12.03.2020р. [PERSON] , 1984р.н. та її діти - [PERSON] , 2000р.н., [PERSON] , 2001р.н., [PERSON] , 2009р.н., зареєстровані у даному будинку, але не проживають з січня 2018р. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітній [PERSON] , 2009р.н. у спірному домоволодінні не проживає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованої в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки, вказаний будинок не є місцем проживання відповідачки [PERSON] , 1984р.н. , що встановлено судом, то зазначений будинок і не може бути місцем проживання малолітнього [PERSON] , 2009р.н., тому його можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , 1984р.н., [PERSON] , 2000р.н., [PERSON] , 2001р.н., [PERSON] , 2009р.н.,. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком що розташований за адресою [ADDRESS] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також мають бути присудженні понесенні останнім витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки, позивач, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, звільнена від сплати судового збору, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір за вимоги немайнового характеру у сумі 840,80 грн. необхідно стягнути із відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved