Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира набута позивачем у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 295. Відповідач відчужила позивачу спірну квартиру, проте залишається бути в ній зареєстрованою. Оскільки реєстрація відповідача в даному житлі позбавляє позивача належним чином використовувати свою власність, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Заперечення відповідача. Відповідач відзив на позов не подала. Фактичні обставини, встановлені судом. Предметом даного позову є захист права власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача і це регулюються цивільним законодавством. Судом встановлено та підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Номер запису про право власності: 30545773. Мотивувальна частина рішення. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 319 ЦК України визначено, що \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 156 ЖК України,\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Згідно п.1 ч.1\~ст. 346 ЦК України,\~право власності припиняється в разі відчуження власником свого майна. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14. Передбачаючи право\~власника квартири\~на відчуження,\~законом не\~передбачено при\~цьому переходу\~прав і\~обов`язків попереднього\~власника до\~нового власника,\~в частині\~збереження права\~користування житлом\~попереднім власником\~та членів\~його сім`ї,\~а відповідно\~відповідач втрачає\~право на\~користування житлом. Враховуючи, що позивач набула у власність квартиру, в якій залишається зареєстрованою відповідач, як колишній власник, яка в ній не проживає з моменту відчуження нерухомого майна, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратила право користуватися спірним житлом з моменту припинення права власності на квартиру. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічну норму містить п. 26\~Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 «про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Таким чином, вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, з огляду на те, що наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації особи за місцем проживання.

Outcome: partial