Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який 22.02.2007 року розірвано. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На утримання сина згідно із рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.12.2014 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 1 000 грн. щомісячно. Однак, на даний час присуджених аліментів на утримання дитини недостатньо, оскільки у неї змінилось матеріальне становище, їй важко самостійно утримувати вказаного сина, який росте, потребує покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, необхідним для забезпечення його рівня життя. Вона працює на сезонних роботах, її дохід є мінімальним, з яким неможливо в повній мірі забезпечити потреби сина. Син додатково відвідує заняття з англійської мови, що також потребує додаткових коштів. Коли син хворіє, позивач змушена залишатись з ним вдома і нести витрати на лікування. Крім того, з часу ухвалення рішення суду зросли витрати на комунальні послуги та продукти харчування. Прохання позивача розподілити витрати, пов`язані з навчанням сина, відповідач ігнорує, посилаючись на відсутність роботи. Законом України « Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 01.01.2019 року - 2 027 грн.; з 01.07.2019 року 2\~118 грн.; з 01.12.2019 року 2\~218 грн. Отже, розмір аліментів, який стягується з відповідача, є меншим від встановленого державою мінімального розміру. Добровільно сплачувати більший розмір аліментів відповідач не бажає. Він офіційно не працевлаштований, однак, є здоровим, працездатним чоловіком. Тому позивач просить збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів до 2 000 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Крамаренко К.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити саме в такому розмірі. В судовому засіданні 06.09.2019 року позивач також підтримала свої вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Дикун І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки відповідач, навіть перебуваючи в зоні АТО, вчасно сплачував аліменти на утримання свого сина [PERSON] , у зв`язку з чим заборгованість по сплаті аліментів відсутня. При цьому, відповідач здійснював сплату аліментів в розмірі, більшому, ніж призначено судом, навіть після отримання важкого поранення, незважаючи на те, що син сторін останні 2 роки проживає з відповідачем, який його матеріально забезпечує, а у його відсутності вихованням та забезпеченням сина займається мати відповідача, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 08.07. та 09.07.2019 року. Факт сплати аліментів та інших витрат на дитину підтверджується квитанціями та довідкою-розрахунком, виданою 18.07.2019 року Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби. Позивач же переважно проживає за кордоном, що свідчить про те, що вона фактично усунулась від виховання їхнього сина. Крім того, вона має іншу сім`ю та двоє дітей. Тому на підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2014 року (справа № 346/6666/14-ц) з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення цією дитиною повноліття (а.с. 5, 6). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Факт сплати аліментів та інших витрат на дитину підтверджується квитанціями та довідкою-розрахунком № 12.16-13/7, виданою 18.07.2019 року Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, згідно з якими заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а. с. 70, 83-91) . Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Однак, факт проживання вказаного сина з відповідачем стверджується актами обстеження умов за місцем проживання відповідача ( [ADDRESS] ) від 08.07. та 09.07.2019 року, в яких вказано що батьки дитини розлучені, за рішенням суду дитина залишена проживати з матір`ю, однак, зі слів малолітнього [PERSON] , він уже більше року проживає з батьком. Батько займається вихованням сина та його матеріальним забезпеченням. Батько час від часу проходить реабілітацію за кордоном, а син перебуває під наглядом його бабусі [PERSON] , яка також проживає за вказаною адресою (а.с. 65, 66). З наданого стороною відповідача зошита з переліком квитанцій вбачається, що відповідачем придбавалися різні необхідні для дитини речі (а. с. 73-92). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.09.2019 року (вх..15091/19-Вх від 12.09.2019 року) щодо перевірки по базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» [PERSON] , [INFO] , періодично виїжджає за кордон, а саме: 12.07.2017 року; 05.01.2018 року; 09.02.2018 року (виїзд та в`їзд); з 13.02.2018 року по 14.02.2018 року; з 29.03.2018 року по 14.05.2018 року; з 14.05.2018 року по 29.05.2018 року; з 02.06.2018 року по 04.06.2018 року; з 04.06.2018 року по 20.06.2018 року; з 21.09.2018 року по 03.10.2018 року; з 16.11.2018 року по 26.11.2018 року; з 08.03.2019 року по 03.04.2019 року (а.с. 112). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, та [PERSON] , яка є його рідною сестрою, в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] [PERSON] дійсно протягом останніх кількох років проживає з ними та відповідачем, вони забезпечують його харчуванням, одягом та всім необхідним, а мати дитини фактично усунулась від виховання своєї дитини, оскільки перебуває за кордоном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною позивача вказаних вимог закону не виконано, оскільки в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] тривалий час фактично проживає з батьком та його родичами, а стороною позивача не надано жодних переконливих доказів на спростовування цих обставин. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з зв`язку з їхньою безпідставністю. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: dismissed