Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 18.02.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що її малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.04.2020 року належить по Ѕ житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . У даному житловому будинку за вищевказаною адресою, відповідно до будинкової книги від 12.01.1990 року, з 17.05.1994 року зареєстрований [PERSON] ,який, як продавець вищезазначеного будинку на момент продажу фактично не перебував на території України та надав довіреність довіреній особі, завірену консулом Генерального консульства України в м.Торонто (Канада) на відчуження житлового будинку. Оскільки відповідач фізично не міг знятися з реєстрації, так як перебував за кордоном то запевнив її в телефонній розмові, що зробить це після укладання договору купівлі-продажу найближчим часом. Окрім того, п.9 вищевказаного договору щодо «Обов`язків продавця» передбачено, зокрема знятися з реєстраційного обліку. Відповідач станом на сьогоднішній день так і не знявся з реєстраційного обліку, що створює їй перешкоди в користуванні житловим будинком, а саме сплата комунальних послуг, отримання субсидії та ін. Відповідач не є членом сім`ї власників, не проживає в житловому приміщенні понад рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має. Вона зверталась до відповідача в телефонному режимі з проханням добровільно знятись з реєстраційного обліку в будинку, на що він повідомив, що не проти виписатись з будинку, але приїхати в Україну лише для того, щоб знятися з реєстраційного обліку для нього дороговартісно. Оскільки відповідач в даному будинку не проживає понад рік, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, що створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, тому позивач яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей вимушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст.128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.02.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.04.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належить по Ѕ частині кожному - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У будинку за вище вказаною адресою, з 17.05.1994 року зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою. Відповідно до акту депутата Звенигородської міської ради Озірного О.А. від 11.02.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає більше року [PERSON] . Той самий факт підтверджується і довідкою виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 11.02.2021 року № 427/02-11. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового КодексуУРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383ЦК України та статтею 150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач у належному малолітнім дітям позивача на праві приватної власності будинку не проживає більше року. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки вказаний будинок не є місцем проживання відповідача [PERSON] , 1966 р.н., що встановлено судом, тому його можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за [ADDRESS] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 908.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved