Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 01 жовтня 2020 року звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог, позивач вказує, що 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ODLUGA0000000002. Згідно вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 50000 грн. на термін до 25.12.2014 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач своєчасно не повернув кредит і 09 грудня 2010 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ з відповідача було стягнуто заборгованість в сумі 59173 грн. 34 коп. Прострочена сум заборгованості за кредитом становить 50976 грн. 19 коп. Відповідачем вказана сума заборгованості не сплачена до цього часу, а тому кредитний договір діє до повного його виконання. В зв`язку з наявною заборгованістю в сумі 50976 грн. 19 коп., позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України було нараховано заборгованість за період з 13.06.2009 року по 18.08.2020 року в сумі 109692 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 92954 грн. 83 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 16738 грн. 05 коп. - 3% річних від простроченої суми. З урахуванням зазначеного позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 109692 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 92954 грн. 83 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 16738 грн. 05 коп. - 3% річних від простроченої суми., а також судові витрати по справі у розмірі 2102 грн. 00 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. Відповідач надав в судове засідання відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Представник відповідача надав в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26 листопада 2020 року суддею Любашівського районного суду Одеської області Гнатюком В.О. відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. 06 січня 2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Любашівського районного суду Одеської області Вужиловським О.В. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ODLUGA0000000002. Згідно вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 50000 грн. на термін до 25.12.2014 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 8-11). Однак, відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання і 09 грудня 2010 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ з відповідача було стягнуто заборгованість в сумі 59173 грн. 34 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 47794 грн. 19 коп. (а.с. 4). З виписки з особового рахунку по кредитному договору № ODLUGA0000000002 та розрахунку суми заборгованості видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 13.06.2009 року становила - 47794 грн. 19 коп.; станом на 21.12.2009 року 48430 грн. 59 коп.; станови на 24.12.2010 року - 49066 грн. 99 коп.; станом на 23.12.2011 - 49703 грн. 39 коп.; станом на 24.12.2012 року - 50339 грн. 79 коп.; станов на 24.08.2013 року - 50976 грн. 19 коп. (а.с. 5). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 13.06.2009 року по 18.08.2020 року становить - 109692 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 92954 грн. 83 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 16738 грн. 05 коп. - 3% річних від простроченої суми (а.с. 5-7). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Клопотання відповідача про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 8.11.2019 у справі №127/15672/16-ц). В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач має заборгованість перед позивачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 50976 грн. 19 коп., яка виникла станом на 24.12.2013 року і залишилась станом на 18.08.2020 року (а.с. 5). Будь-яких доказів щодо сплати вказаної суми заборгованості відповідачем суду не надано. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що позивач звернувся до суду 02.10.2020 року, суд вважає, що з відповідача належить кошти, передбачені в разі неналежного виконання зобов`язання ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати, а також - 3% річних від простроченої суми за період з 02.10.2017 року по 02.10.2020 року. Розрахунок позивачем проведений до 18.08.2020 року, тому суд вважає, що за період з 02.10.2017 року по 18.08.2020 року з відповідача належить стягнути на користь позивача інфляційні втрати в сумі 9917 грн. 01 коп. (50976.19 х 1.19454202261 - 50976.19), а також 3% річних в сумі 4400 грн. 85 коп. (з 02.10.2017 року до 31.12.2019 року: 50976 грн. 19 коп. х 3% х 820 : 365 : 100 = 3435 грн. 65 коп.; з 01.01.2020 року до 18.08.2020 року: 50976 грн. 19 коп. х 3% х 231 : 366 : 100 = 965 грн. 20 коп.) Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 2102 грн. судового збору (а.с. 1). Вимоги позивача задоволені частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 273 грн. 26 коп. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного ,

Outcome: partial