Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» звернулося до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 2337 грн. 40 коп.. під 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору позичальник щомісячно в період сплати повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також з інших витрат згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Однак, в порушення умов даного кредитного договору, відповідач [PERSON] належно не виконував взятого на себе зобовязання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 16 квітня 2014 року він має заборгованість за кредитним договором з врахуванням несплачених відсотків та пені на загальну суму 14\~644 грн. 27 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву, в якій повністю підтримує свій позов, а справу просить розглядати без його участі. В судовому засіданні представник відповідача позову не визнав, надавши на нього заперечення суть яких зводиться до того, що позивачем був пропущений 3-річний строк позовної давності. А з умовами надання споживчого кредиту він не був ознайомлений, їх не підписував і йому не було відомо, що по укладеному кредитному договору встановлюється позовна давність тривалістю 5 років. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, в суді встановлено, що 18 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2337 грн. 40 коп.. під 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 18 вересня 2008 року включно. Відповідно до умов договору позичальник щомісячно в період сплати повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також з інших витрат згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредити та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Однак судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином взятого зобовязання і станом на 16 квітня 2014 року він має заборгованість по даному кредитному договору з врахування не сплачених відсотків та пені на загальну суму 14\~644 грн. 27 коп., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Посилання представника відповідача на те, що позивачем був пропущений 3 річний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові суд не приймає до уваги із наступних причин. З долученої до справи заяви позичальника вбачається, що при укладенні кредитного договору [PERSON] ознайомився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) (далі Умови), вони були надані йому у письмовій формі і надав свою згоду на те, що ця заява разом із запропонованими умовами і тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. А згідно п.5.5 цих Умов вбачається, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договром встановлюються сторонами тривалістю 5 років. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що останній платіж за вищевказаним кредитним договором відповідачем був здійснений 21 вересня 2009 року. Із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 23 квітня 2014 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не був пропущений 5-ти річний строк позовної даності, який був встановлений між сторонами на підставі договору, у відповідності до положень ст.259 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved