Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25.08.2010 по справі № 2-931/10 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 19 572,58 грн. в рахунок погашення боргу за договорами позики (реєстраційний № рішення у ЄДРСР 11025645). Зазначеним рішенням суду встановлено, що 21 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідачі взяли в борг у позивача грошові кошти в сумі 7 500,00 грн., які зобов'язалися повернути до 21 травня 2010 року зі сплатою 5 % в місяць. Крім цього, 22 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідачі взяли в борг у позивача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., які зобов'язалися повернути до 22 травня 2010 року. Відповідачами вказане рішення суду добровільно не виконується, що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області від 18.07.2014 № 2577. Також, рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06.06.2013 по справі № 322/272/13-ц з відповідачів солідарно стягнуто на користь позивача 20 941,72 грн. в рахунок погашення заборгованості за вищевказаними договорами позики (реєстраційний № рішення у ЄДРСР 31890708). Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, передбачених договором. Оскільки станом на 21.07.2014 відповідачами не була сплачена в повному обсязі сума заборгованості за договорами позики, позивач мав право нараховувати відсотки за користування позикою, відповідно до умов цих договорів, а саме за ставкою 5 % на місяць. Таким чином, суд визнає обґрунтованим наведений позивачем розрахунок суми процентів за період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2014 року, тобто 15 місяців, з урахуванням сплати відповідачами 1 100,00 грн., що становить: 17 500,00 грн. х 5% = 875,00 грн. х 15 місяців = 13 125,00 грн. - 1 100,00 грн. = 12 025,00 грн. Виходячи з вищенаведеного, обґрунтованими також є вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 4049,50 грн., оскільки питання про стягнення зазначених втрат не вирішувалося у вищезазначених судових рішеннях. Разом з цим, позовні вимоги про стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України суд визнає необґрунтованими з огляду на те, що договором між сторонами передбачено інший розмір відсотків, а саме 5 % щомісяця. Виходячи з наведеного, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню на суму 16 074,50 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано квитанцію від 21.07.2014 № 23, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 16 074,50 грн., що становить 67,65 % від розміру заявлених позовних вимог, сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 243,60 грн.* 67,65% = 164,80 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial