Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі - 16 220,52 грн., середню заробітну плату за час затримки у розмірі 57 339,54 грн., моральну шкоду в сумі 75000 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн. та судовий сбір у розмірі 1816 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 2016 року працював у структурних підрозділах Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а саме: - З 10 червня 2016 року по 19 серпня 2019 року працював на посаді водія автотранспортних засобів Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»; - З 05 грудня 2019 року по 15 жовтня 2020 року працював на посаді сторожа Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». За весь час робити у структурному підрозділі Дії «Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу» його не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 15 жовтня 2020 року його було звільнено із займаної посади сторожа Вінницької філії Дії «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 15-о від 01.08.2020. По теперішний час всі належні йому виплати при звільнені не були виплачені відповідачем, що підтверджується листом, який Відповідач надіслав до АО «Лєдовськой та Бандуляк» вих. № 2/12-6/452-21 від 18 травня 2021 року. Відповідно до Довідки № 13 від 26 травня 2021 року заборгованість з виплати заробітної плати, компенсації відпустки, виплати вихідної допомоги по середньомісячному заробітку йому становить 16220,52 грн. Також відповідно до даної довідки заробітна плата його становила 6042,90 грн., за жовтень, - 9661,62 грн. У вересні 2020 року було 22 робочих дня, а в жовтні 2020 року, - 21 робочий день. ЗПср = СЗП / Рд, де ЗПср - середньоденна заробітна плата, СЗП - сума заробітної плати за 2 місяці, а Рд - робочі дні, отже ЗПср = (6042,90 + 9661,62) / (22 + 21) = 365,22 грн. / день (триста шістдесят п`ять гривень 22 копійки). У період в 15 жовтня 2020 року по 1 червня 2021 року було 157 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки складає: 365,22 * 157 = 57339,54 грн. Внаслідок протиправних дій та «поведінки» відповідача, він був позбавлений можливості отримувати доходи від своєї праці, що вплинуло на сімейний фінансовий стан та бюджет, що призвело до несвоєчасних сплат за отримані комунальні послуги. Усі подальші сімейні плани були відкладені на невизначений час, в зв`язку з браком коштів. Протиправні дії Відповідача спричинили порушення звичайного життєвого укладу. Ця ситуація негативно позначилася на його психічному стані, змусило нервувати, переживати. За весь час затримки виплат, він щоденно переживає відносно фінансового та матеріального існування своєї родини. В результаті неотримання своєчасно коштів, він та його сім`я позбавлені нормального життєвого існування та спілкування з близькими та оточуючими людьми. Враховуючи викладене, вважає, що згідно із ст. 237-1 КЗпП Відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 75000.00 грн. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій недоліки, зазначені судом, було усунуто. Ухвалою Крижопільського районного суду від 17 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомлення сторін. 12 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача відповідно до якого представник відповідача зазначає, що вказаний позов є таким, що не підлягає задоволенню, є необгрунтованим, а обставини, на які посилається Позивач є не доведеними, та не підтверджуються належними та допустимими доказами з наступних підстав. Згідно ст. 233 КЗііП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки розрахунку за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України). Згідно відмітки на Позовній заяві, остання датована 10.06.2021 таким чином, після спливу строку для звернення до суду, який настав 15.01.2021. Позивач у поновленні строку для подання позову не просив, аргументи не навів, - тобто Позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності. У своїй заяві, за власними підрахунками, Позивачем викладено, що середній заробіток за час затримки розрахунку складає 57339,54 грн. Втім, виплата вихідної допомоги відбувається відповідно до вимог Постанови 100 від 08.02.1995, підпункту «є», пункту 1. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або .виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереженню середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки днем звільнення Позивача є 15.10.2020, то середньоденна заробітна плата могла б розраховуватись виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, а саме - серпень та вересень 2020 року. Серпень 2020 - 6004,08 грн (20 днів). Вересень 2020 - 6042,90 грн (22 дні). Разом: 12046,98 грн (42 дні). Середньоденна з/п: 12046.98 : 42 = 286.83 грн Кількість робочих днів за період з 15.10.2020 по 01.06.2021: Жовтень 2020 - 11 днів (14.10.2020 вихідний). Листопад 2020 - 21 день. Грудень 2020 - 19 днів (25.12.2020 вихідний). Січень 2021 - 19 днів (01.01.2021,07.01.2021 вихідні, 16.01.2021 робочий). Лютий 2021 - 20 днів. Березень 2021 - 22 дні (08.03.2021 вихідний). Квітень 2021 - 22 дні. Травень 2021 - 18 днів (03.05.2021, 04.05.2021,10.05.2021 вихідні) Всього: 152 роб. дня. Відповідно нараховано середньомісячний заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі при звільненні: 286,83 x 152 = 43598,16 грн. % Однак, просить не брати до уваги виконаний позивачем розрахунок компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки вони не відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100, а також врахувати заяву про застосування строку позовної давності. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 75 000 грн. Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пунктом 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпГІ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди. У ч. З ст. 23 ЦК зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що позивачем не наводяться жодні факти щодо моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, в розмірі, визначеному Позивачем, а саме 75 000 грн, - відсутні. Разом з тим, вимога в такому розмірі є неспівмірною із заборгованістю по заробітній платі, що становить 16220,62 грн. Крім того, із матеріалів доданих до позовної заяви не вбачається з чого адвокат виходив, розраховуючи суму правничої допомоги у розмірі 5000 грн. Тому, просив у задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, витрати на правову допомогу, судового збору відмовити. 21 липня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що відповідач посилається на ч. 1 ст. 233 КЗпП України, згідно з якої строк на звернення до суду обмежується 3-ма місяцями за моменту коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Під час звільнення Позивач не отримував довідки щодо розрахунків з ним під час роботи в Вінницькій філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Позивач дізнався про наявність заборгованості лише після того, як адвокат Бандуляк Андрій Олегович звернувся з адвокатськими запитами до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (вих. № 2Б11-21ДП від 29.04.21). На який було отриманого відповідь від ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (вих. № 2/12-6/452-21 від 18.05.21) у якому Відповідач наголосив на тому, що ДП «ЦСЕНСМ» не були виплачені Позивачу всі належні йму виплати при та що остаточний розрахунок з Позивачем на дату надання листа не був проведений (копія відповіді Відповідача були додані до позовної заяви). Для того, щоб дізнатись суму заборгованості адвокат позивача надіслав інший адвокатський запит № 4Б-21ДП від 19.05.2021, на що було отримано довідку від 26.05.2021 № 13 (копія додана до позовної заяви), в якій було вказано дохід позивача з грудня 2019 по жовтень 2020, та в якій вказана фактична заборгованість Відповідача перед позивачем, а саме: 16 220,52 грн. Оскільки [PERSON] дізнався про заборгованість по заробітній платі лише 18 травня 2021 року, то й строк звернення до суду, відповідно до ч. 1ст. 233 КЗпП України повинен обчислюватись саме з 18.05.2021, тобто до 18.08.2021. Позовна заява була подана Позивачем 01.06.2021, та була зареєстрована в суді за вх. № 2600/21-Вх. Тому, вважає заяву про застосування строків позовної давності, неаргументованою, безпідставною та такою, шо не підлягає задоволенню. Відповідач вказує, що позивачем не було наведено жодних фактів щодо моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, однак відповідач не бере до уваги той факт, що як потім стало відомо, саме Відповідач не виконав своїх обов`язків, як роботодавець не виплатив заробітну плату, не уклав угоду про реструктуризацію заборгованості по заробітній платі із графіком погашення заборгованості. Крім того, представник позивача зазначає, що між позивачем та АО «Лєдовськой та Бандуляк» 26 квітня 2021 року було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 2БП - 21ДП. Пунктом 5.2 вказаного вище договору зазначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи які узгоджені Сторонами договору та зазначені в додатку № 1 до Договору. Пунктом 5.7 зазначено, що підставою для сплати гонорару є рахунок - фактура, а п.5.7 договору передбачено, що Позивач повинен сплатити гонорар протягом 3 робочих банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури. На момент подачі позовної заяви Позивачу було надані наступні послуги : 1. Направлення двох адвокатських запитів; 2. Написання позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших платежів, пов`язаних з трудовими відносинами, компенсацію за несвоєчасну виплату, за затримку розрахунку, компенсації моральної шкоди. Саме вартість направлення двох адвокатських запитів та, складання позовної заяви, відповідно до додатку №1 до договору 2БП-21ДП становить п`ять тисяч гривень (адвокатський запит - 1 тисяча гривень 00 копійок; складання позовної заяви - З000 гривень. 16 серпня на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме: представник позивача просить зменшити розмір моральної шкоди до 34000 грн., в решті позовні вимоги залишити в силі. В судовому засіданні 25.08.2021 позивач та його представник уточнили позовні вимоги про збільшення, а саме стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі - 16 220,52 грн., середню заробітну плату за час затримки у розмірі 77791,22 грн. моральну шкоду в сумі 34000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 19750 грн. та судовий сбір у розмірі 1816 грн. Просили їх вимоги задовольнити. При цьому позивач зазначив, що наказу про звільнення не отримував, а отримав лише трудову книжку, яку йому передали автобусом. З часу звільнення неодноразово звертався з проханням до Відповідача повідомити про існування чи відсутність заборгованості по заробітній платі, однак відповіді на своє звернення від Відповідача не отримав, а тому звернувся за допомогою до адвоката, і лише після отримання адвокатом відповіді на адвокатський запит, довідався, що Відповідач при звільненні не повністю розрахувався з ним. Погодився з твердженням Відповідача, що його середньоденна заробітна плата складає 286 грн. 83 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково лише позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 16220,52 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з записом у трудовій книжці, з З 10 червня 2016 року по 19 серпня 2019 року працював на посаді водія автотранспортних засобів Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» відповідно до наказів № 24 від 09.06.2016 - Л та наказу № 9-л від 16.08.2019 (а.с. 12 - 13); згідно наказу № № 17 - л від 05.12.2019 Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» позивача було прийнято на посаду сторожа. 15 жовтня 2020 року позивача було звільнено у зв`язку з скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу № 15 - О від 15.10.2020. Як убачається з копії відповіді на адвокатський запит від 18.05.2021 № 2/12-6/452-21 Позивачу не були виплачені всі належні йому виплати при звільненні ДП «ЦСЕНСМ» (а.с. 7). Згідно відповіді листа на запит адвокатський запит від 19.05.2021 № 4Б11-21ДП було надіслано довідку № 13 від 26.05.2021 про дохід позивача за період з 05.12.2019 по 15.10.2020, а також зазначено, що станом на 26.05.2021 заборгованість з виплати зарплати, компенсації відпустки, виплати вихідної допомоги по середньому заробітку по [PERSON] становить 16220, 52 грн., яка не виплачена (а.с.9). Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Таким чином, суд погоджується з позивачем, що сума заборгованості по заробітній платі в сумі 16220,52 грн, необхідно стягнути на його користь з відповідача. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 61094,79 грн. з розрахунку 286 грн. 83 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 213 (кількість робочих днів з дня винекнення заборгованості по день винесення судового рішення). Оскільки Відповідачем не спростовано твердження Позивача про те, що про існування заборгованості по заробітній платі Позивачу стало відомо в травні 2021 року, суд вважає що Позивачем не пропущений трьохмісячний строк звернення до суду за захистом своїх трудових прав. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тому безспірним є право позивача на відшкодування йому моральної шкоди, яка заподіяна винними діями Відповідача. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, слід зазначити, що виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав Позивач та враховуючи конкретні обставини справи, глибину та тривалість таких страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості і вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково - у розмірі 1 000,00 грн. Стосовно вимог Позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 19750,00 грн. суд зазначає наступне. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст.137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування понесення витрат на правничу допомогу стороною Позивача було надано суду копію договору про надання правової допомоги №2БП - 21ДП від 26.04.2021, копію акту про прийняття - передачі наданих послуг № 1 від 23.08.2021 та розрахунок на оплату гонорару (з детальним описом виконаних робіт) на суму 19750,00 грн. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ст.137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони та те, що відповідного клопотання з боку Відповідача суду заявлено не було. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню повністю, у розмірі - 19750,00 грн., які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших платежів, пов`язаних з трудовими відносинами, компенсацію за несвоєчасну виплату за затримку розрахунку, компенсації моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн та 1816,00 грн. на користь позивача за подачу позову до суду На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial