Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 22.12.2016 р. позов [PERSON] до [PERSON] задоволено в повному обсязі: в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано право власності на окреме майно (меблі, побутова техніка посуд, ковдри, люстри) за кожним з подружжя та стягнуто грошову компенсацію у вигляді різниці цільного майна в розмірі 6 996,5 грн. Даним судовим рішення з відповідача на користь позивача стягнуті судові витрати у розмірі 4 043,25 грн. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.04.2017 р. вищевказане судове рішення районного суду залишено без змін, а апеляційна скарга представника відповідача - без задоволення. 19.05.2017 р. від позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про повернення майна власника, яке мотивоване тим, що боржник не допускає судового виконавця до передачі позивачу визначеного рішенням суду 1 інстанції майна. 08.06.2017 р. від позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,0 грн., яке мотивоване тим, що суд1 інстанції, постановляючи вішення від 22.12.2016 р., не вирішив питання судових витрат в цій частині. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заяви та просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти заяв та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що суд 1 інстанції неправильно вирішив справу, відповідач бажає подати зустрічний позов, вона також понесла витрати на свого адвоката та у неї не має коштів на погашення витрат послуг адвоката позивача. Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 22.12.2016 р. у цивільній справі № 758/6886/15-ц задоволені в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про про поділ майна подружжя. Даним судовим рішенням відповідно до ст.88 також вирішено питання розподілу судових витрат у розмірі 4 043,25 грн., які стягнуті з відповідача на користь позивача, та складаються з зі сплаченого позивачем при подачі позову судового збору у розмірі 347,25 грн. та витрат, понесених позивачем на оплату експертизи в розмірі 3 696,0 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду були подані документи на понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,0 грн., що підтверджено оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.09.2016 р., договором про надання правової допомоги від 01.02.2015 р. (т.1 арк.спр.183-184, 222). На підставі ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ч.3 п.2 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким чином, судом при постановленні рішення від 22.12.2016 р. не в повній мірі вирішив питання про судові витрати, а відтак є підстави для постановлення додаткового рішення в цій частині відповідно до вимог ст.220 ч.1 п.4 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Законі за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав ВССУ у своїй постанові №10 від 17.10.14 р. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Перевіряючи наданий стороною позивача розрахунок-обгрунтування від 08.09.2016 р., суд не приймає до уваги зазначену там суму в розмірі 1 102,4 грн. як участь у проведенні судової експертизи протягом 2 годин, оскільки матеріалами не підтверджено безпосередньо участь адвоката (є тільки акт від 24.06.2016 р. про те, що не змогли попасти до квартири - т.1 арк.спр.101). Суд також вважає, що в зазначеному розрахунку, з урахуванням документів позову, є завищеними: 1) вказана попередня консультація від 14.06.2015 р. (1 година), і становить вона 30 хвилин; 2) вивчення отриманих у замовника документів від 14.06.2015 р. (2 години), і цей час становить 30 хвилин; 3) складання позову від 15.06.2015 р. (3 години) і становить 1 година 30 хвилин. Вказані в даному розрахунку як складання процесуальних документів 12.09.2015 р. суд не приймає до уваги, оскільки складені у цю дати документу за матеріалами справи не складались. Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2015 р. позивачем подавалось клопотання про призначення у справі судово-товарознавчої експертизи, тому суд приймає до уваги, що складання даного клопотання мало місце протягом 1 години. Згідно журналів судового засідання, загальна тривалість судових засідань, в яких брав участь адвокат позивача 10.08.2015 р., 07.10.2015 р. та 26.10.2015 р. становить 46 хвилин. А відтак, загальна кількість витраченого часу представника позивача - адвоката Кибала А.Я. становить 4 год. 16 хв. (30хв.+30хв.+1год. 30хв.+1год.+46хв). Виходячи з мінімальної зарплати, встановленої на 2015 р. у розмірі 1 218,0 грн., 40% від якої становить 487,2 грн. (1 година), витрати на правову допомогу загалом складають 2 081,12 грн. (1 951,2 грн. (487,2х4) + 129,92 (487,2х16:60)). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.220 ч.1 п.1 ЦПК України суд постановляє додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вирішуючи заяву позивача про постановлення додаткового рішення в частині повернення майна власнику, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, оскільки позовних вимог про повернення майна або його витребування позивачем у за оформленими, з урахуванням уточнень, вимогами у позові [PERSON] не заявлялось, суд, постановляючи 22.12.2016 р. рішення, вирішив всі заявлені позивачем вимоги. А тому правових підстав для постановлення додаткового рішення не встановлено. На підставі наведеного,

Outcome: partial