Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулась в суд із позовом до Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області (далі - ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів», відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради (далі - третя особа),про стягнення: 23 746 грн 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2020 по 19.10.2020 включно; допомоги на оздоровлення за період роботи 2019-2020 рік в розмірі 5 087 грн 00 коп.; моральної шкоди в сумі 23 746 грн 96 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ковельського міськрайоного суду Волинської області від 13.10.2020 у справі №159/3892/20, яке було залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28.01.2021, позивача поновлено на посаді вчителя математики ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021. Рішення суду було виконано відповідачем шляхом видачі наказу від 20.10.2020, та із вказаної дати допущено позивача до роботи. Оплата вимушеного прогулу за весь період неможливості працювати на посаді не проводилась. Оскільки наказ про звільнення [PERSON] був визнаний незаконним за рішенням суду та її поновлено га посаді з 02.07.2020, тому позивач вважає з 02.07.2020 по 19.10.2020 прогул вимушеним, що є правовою підставою для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, вважає, що підлягає поновленню також право на отримання допомоги на оздоровлення, якої вона була позбавлена через протиправність дій адміністрації навчального закладу, як працедавця. Також, позивач зазначає, що зазнала значної моральної шкоди, адже через незаконне звільнення та зловживання відповідачем своїми правами і нехтуванням обов`язками, вона була позбавлена доходу у виді заробітної плати, страждала, так як вперше за багато років не була присутньою, як вчитель, на святі Першого дзвоника, була змушена відстоювати свою правоту та своє право на працю в судах, чим було порушено її нормальний та звичний режим життя. Вказує, що втратила нормальні життєві зв`язки, погіршились відносини із оточуючими, оскільки вона постійно перебуває у стресовому стані та стані душевного хвилювання, так як не має можливості мати гарантії трудових прав. З врахуванням викладеного, просить позов задовольнити. Стислий виклад заяв (клопотань) учасників справи. У відзиві на позовну заяву від 07.05.2021 та запереченнях на відповідь на відзив від 28.05.2021 директор ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» заперечує позовні вимоги [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до наказу №77 від 01.09.2020 навчальний робочий рік в ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» почався 01.09.2020, і саме з цієї дати позивач приступила б до роботи, а згідно із довідкою №56 від 05.05.2021 кількість робочих днів в період з 01.09.2020 по 20.10.2020, які вважаються вимушеним прогулом, становить 34 робочих дні, тому середньомісячний заробіток, який підлягає оплаті становить 10 623 грн 64 коп. Щодо виплати допомоги на оздоровлення за період роботи 2019-2020 рік в розмірі 5 087 грн 00 коп., відповідач зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні щорічної відпустки, оскільки позивачу така відпустка не надавалася, при звільненні їй було виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 11 848 грн 37 коп., то права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення вона не має. Крім того, відповідач вважає, що [PERSON] не довела належними доказами спричинення їй моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками. Посилається на те, що за зверненням педагогічних працівників ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів», серед яких була і позивач, до освітнього омбудсмена з приводу можливих фактів порушення освітнього законодавства та випадків булінгу по відношенню до педагогічних працівників, в навчальному закладі 21.01.2021 була проведена перевірка Управлінням державної служби якості освіти у Волинській області, за результатами якої складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальної середньої освіти, з якого вбачається, що навчальний заклад оцінено на 10 балів з 10-ти щодо професійного рівня посадових осіб органу державного нагляду випадків боулінгу не виявлено. Також, зазначає, що в 2020 році такі урочисті події, як свято Першого чи Останнього дзвоника не проводилося в зв`язку з оголошеним в країні карантином для запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби. На підставі викладеного, відповідач просить в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення відмовити в повному обсязі, а вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково за період з 01.097.2020 по 19.10.2020 включно. Третя особа: Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради у поданих суду письмових поясненнях від 07.05.2021 просить в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення відмовити в повному обсязі, а вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково, з урахуванням наведених відповідачем розрахунків. У поданих до суду позивачем відповіді на відзив від 19.05.2021 та відповідачем запереченнях на відповідь на відзив від 28.05.2021 учасники справи підтвердили власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 13.04.2021. 16.04.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи неодноразово відкладався з об`єктивних причин. В судове засідання сторони не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Наказом № 49-к/тр від 01.07.2020 позивача [PERSON] було звільнено з посади вчителя математики з 01.07.2020 у зв`язку з відмовою укласти строковий трудовий договір на підставі пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України, пункту 2 частини третьої розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту», без вихідної допомоги. Виплачено компенсацію за 56 календарних днів щорічної основної відпустки. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2020 у справі №159/3892/20 [PERSON] поновлено на посаді вчителя математики ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі допущено до негайного виконання. Постановою Волинського апеляційного суду від 28.01.2021 апеляційну скаргу ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» залишено без задоволення, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2020 в даній справі залишено без змін. Наказом директора ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» №113-к/тр від 20.10.2020 «Про поновлення на роботі», на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2020 у справі №159/3892/20, скасовано наказ №49-к/тр від 01.07.2020 «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді вчителя математики з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021 та неповним тижневим навантаженням. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем до Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради та ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» було скеровано відповідні заяви про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. 17.03.2021 за вих. №162/07/02-21 Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради та 08.04.2021 за вих. №40 ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» надано відповіді, у яких вказано, що так як рішенням суду питання щодо стягнення середньомісячного заробітку не вирішувалось, тому підстав для нарахування таких коштів немає. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Щодо позовних вимог про стягнення. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2020 по 19.10.2020 включно. За правилами частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Також, відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Згідно із Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно із пунктом 5 вищевказаного Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку №100). Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 01.07.2020 то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за травень - червень 2020 року. Згідно із довідкою про доходи №14 від 22.03.2021, наданою Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради, заробітна плата [PERSON] за травень 2020 року складає 6 093 грн 06 коп., за червень 2020 року - 6 093 грн 06 коп., відтак розрахункова величина (середньоденний заробіток) для нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 312 грн 46 коп. (6 093 грн 06 коп. + 6 093 грн 06 коп.) / (19 відпрацьованих днів у травні 2020 року + 20 відпрацьованих днів у червні 2020 року). Період часу вимушеного прогулу позивача становить з 02.07.2020 (день звільнення 01.07.2020 є останнім робочим днем) по 19.10.2020 (поновлено з 20.10.2020 наказом директора ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» №113-к/тр від 20.10.2020), тобто 76 робочих днів. При цьому судом враховано лист Міністерства соціальної політики від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік». З огляду на вищевикладене, з ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» за рахунок коштів Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 02.07.2020 по 19.10.2020, в розмірі 23 746 грн 96 коп. (312 грн 46 коп. х 76 днів). Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. За правилами підпункту «в» абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Суд також звертає увагу, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №826/808/16 не знайшла підстав для відступлення від цього правового висновку. У постанові Верховного Суду 18.03.2021 у справі №825/3399/14 також підтримано цей висновок. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Отже, на користь позивача належить стягнути 23 746 грн 96 коп., з яких відповідач відрахує загальнообов`язкові податки та збори. Щодо позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за період роботи 2019-2020 рік в розмірі 5 087 грн 00 коп. Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ, чинного в період спірних правовідносин, держава забезпечує виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504-96/ВР, чинного в період спірних правовідносин, визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отримання компенсації за невикористану відпустку не дає підстав для отримання допомоги на оздоровлення, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування позивача у відпустці. Таким чином, оскільки у 2020 році чергова відпустка позивачу не надавалась, а при її звільненні їй виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки, законодавчі підстави для виплати допомоги на оздоровлення в даному випадку відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 23 746 грн 96 коп. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із нормами частини першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Суд визнає доведеним під час судового розгляду, що [PERSON] внаслідок її незаконного звільнення з роботи зазнала душевних переживань, страждань, які слід кваліфікувати як моральну шкоду. При цьому суд керується засадами розумності і справедливості та визначає розмір відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Суд, вивчивши доводи заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. З копії договору про надання правничої допомоги від 02.04.2021, укладеного між адвокатом Дзивульською Л.В. та [PERSON] , копії додаткової угоди до цього договору, копії ордеру серії АС № 1019181 від 13.05.2021, копій розрахунків вартості наданих послуг з детальним описом виконаних робіт, квитанцій про сплату наданих послуг, судом встановлено, що адвокатом Дзивульською Л.В.. надавалася правнича допомога [PERSON] у даній справі. Така допомога полягала у: аналізі матеріалів для позовної заяви, підготовки та оформлення позовної заяви, виготовлення її примірників та копій додатків (витрачений час 2 години 40 хвилин, вартість 3 026 грн 67 коп., договірна ціна узгоджена між сторонами договору становить 3 000 грн.), представництві сторони в судовому процесі, що не залежить від кількості судових засідань та витраченого часу адвокатом (вартість 6 000 грн). Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 9 000 грн. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому судом ураховано положення статті 141 ЦПК України щодо пропорційності задоволених вимог. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась, а позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial