Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської областівід 06.01.2021 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволена частково, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошові коштів в сумі 101455,3 грн. та судові витрати, які складаються з оплати судового збору в сумі 1014,47 грн. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Вуїв О.В - в поясненнях в ході розгляду справи зроблено заяву про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України. 11.01.2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Вуїв О.В. - надійшла заява про приєднання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. В судове засідання представники учасників справи не з`явилися, від представника відповідача [PERSON] - адвоката кучерявої Т.Ю. надійшло заперечення на заяву про стягнення судових витрат з оплати правової допомоги. Враховуючи неявку учасників справи, суд розглянув питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 270 ч.4 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. При прийнятті рішення, судом не здійснено розподіл судових витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги. Щодо понесення цих судових витрат представником позивача [PERSON] - адвокатом Вуїв О.В. - заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Вуїв О.В.надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 4300 грн., квитанції до прибуткових касових ордерів від 07 грудня 2018 року та від 03 грудня 2020 року на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 07.12.2018 року з додатковою угодою від 09.11.2020 року до цього договору з зазначенням обсягу наданих послуг відповідно до розрахунку станом на 11.01.2021 року. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналіз вищезазначених положень ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі. Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved