Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/1063/82/0066956 від 26.07.2012 року у розмірі 41278,68 гривень. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 26.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладений кредитний договір №014/1063/82/0066956, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31433,36 грн. строком на 72 місяців по 26.07.2018р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, який належним чином зобов'язання за даним договором не виконує та у зв'язку з порушенням зобов'язань станом на 23.12.2013 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 41278,68 грн. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням у пресі - газеті Київської міської Ради «Хрещатик» від 26 березня 2014 року, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1063/82/0066956, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31433,36 грн. строком на 72 місяців по 26.07.2018р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,9% річних (а.с. 7-11). Вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з непогашенням заборгованості, відповідачем залишена без задоволення (а.с. 12). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.12.2013 року, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 41278,68 грн., яка складається з: 30012,90 грн. заборгованості за кредитом, у тому числі 807,46 грн. простроченої заборгованості; 5906,87 грн. заборгованості за відсотками, у тому числі 5021,04 грн. простроченої заборгованості за відсотками; 5358,91 грн. пені (а.с. 6). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved