Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.10.1989 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них 16.01.2002 року народився син [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільно з відповідачем вони не проживають вже 10 років, шлюб сторін носить виключно формальний характер, суперечить його інтересам, примирення між ними неможливе, перебувати в шлюбі з відповідачем він не бажає. Тому позивач просить цей шлюб розірвати, неповнолітнього сина після розірвання шлюбу залишити і далі проживати з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 14.11.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 14.11.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В цій заяві вона також просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Ткачук». В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 15.10.1989 року. Шлюб зареєстровано Жукотинською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №11 (а.с.3). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають близько десяти років, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Одночасно суд вважає необґрунтованою вимогу про залишення проживати з відповідачем неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], оскільки згідно з положеннями ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Після розірвання шлюбу відповідачу слід відновити дошлюбне прізвище, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial