Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» (скорочена назва - ПАТ «Сумиобленерго») (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач обґрунтовував позов тим, що 31.10.2013 р. між ПАТ «Сумиобленерго» і [PERSON] був укладений договір № 12 про приєднання до електричних мереж, відповідно до умов якого позивач повинен був забезпечити приєднання електроустановок об'єкта замовника до електричних мереж, в відповідач у свою чергу - оплатити вартість цих робіт в сумі 19800 грн. двома частинами. 01.11.2013 р. відповідач частково оплатив вартість робіт в сумі 13860 грн. Решту коштів в сумі 5940 грн. зобов'язувався сплатити протягом п'яти днів з дня отримання рахунку, який він отримав 20.12.2013 р. Проте цих зобов'язань він не виконав. У зв'язку з закінченням терміну дії зазначеного вище договору, 25.11.2014 р. між ПАТ «Сумиобленерго» і [PERSON] була укладена додаткова угода № 1, якою продовжено термін дії договору до 28.02.2015 р. 25.11.2014 р. відповідач частково здійснив оплату боргу в сумі 1940 грн. Решта боргу в сумі 4000 грн. залишилась несплаченою, у зв'язку з чим у останнього, за розрахунками позивача проведеними з 28.02.2015 р. по 12.08.2015 року, перед позивачем утворилася заборгованість, яка складається суми оплати за приєднання, що становить - 4000 грн., пені, що становить - 1082,30 грн., інфляційних втрат, що становить - 1132,45 грн., 3 % річних, що становить - 54,58 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, що в ньому зазначені. Відповідач же в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначаючи, що на час коли він укладав договір вартість приєднання до електроустановок становила 1650 грн. за 1 кВт без ПДВ, а з 01.01.2015 р. постановою НКРЕКП № 805 від 16.12.2014 р. така вартість була зменшена і становить 750 грн. за 1 кВт без ПДВ. Оскільки були змінені тарифи на приєднання до електроустановок, він вважав це істотною зміною обставин і звернувся до позивача із заявою про зміну умов договору та просив не стягувати з нього борг в сумі 4000 грн. Проте ця заява була залишена без відповіді. Посилаючись на те, що нормативно тарифи були змінені в бік зменшення, відповідач просив відмовити в позові. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. У відповідності з ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2013 р. між ПАТ «Сумиобленерго» і [PERSON] був укладений договір № 12 про приєднання до електричних мереж (а.с.4-7). Згідно з розділом 1 цього договору, позивач зобов'язувався виконати стандартне приєднання електроустановки до електричних мереж житлового будинку відповідача, розташованого по вул. Терещенків, буд. 31 у м. Глухові з замовленою потужністю у точці приєднання 10 кВт. Розділом 4 договору передбачено, що відповідач зобов'язувався оплатити вартість приєднання в сумі 19800 грн., частинами, а саме 70 % від усієї суми - протягом 5 днів з моменту підписання договору та отримання рахунку, а решта 30 % - протягом 5 днів після отримання рахунку. Строк дії договору визначений до 30.11.2014 р. Таким чином, на підставі зазначеного вище договору у сторін по справі виникли зобов'язання, у позивача - виконати роботи, у відповідача - сплатити обумовлену договором вартість цих робіт. З оглянутої судом копії банківської виписки з рахунку позивача за 01.11.2013 р. вбачається, що відповідач перерахував позивачеві 01.11.2013 р. гроші в сумі 13860 грн. в якості оплати за приєднання до електричних мереж згідно рахунку № 12/026 від 31.10.2013 р. (а.с.12). 20.12.2013 р. позивачем та відповідачем був підписаний акт надання послуги приєднання, яким засвідчено що позивач надав, а відповідач прийняв послугу з приєднання свого житлового будинку до електричних мереж зовнішнього електропостачання від місця забезпечення до точки приєднання (а.с.9). Будь-яких доказів того, що роботи були виконані неналежним чином, відповідач суду не надав. Разом з актом відповідачу позивач виставив рахунок про оплату решти суми обумовленої договором - 5940 грн. (а.с.11). Позивач зазначав, що у зв'язку з закінченням терміну дії договору № 12 від 31.10.2013 р., сторони 25.11.2014 р. уклали додаткову угоду № 1, якою подовжили термін дії основного договору до 28.02.2015 р. (а.с.8). З оглянутої судом копії банківської виписки з рахунку позивача за 25.11.2014 р. вбачається, що відповідач перерахував позивачеві 25.11.2015 р. гроші в сумі 1940 грн. в якості оплати за приєднання до електричних мереж згідно рахунку № 12/026 від 31.10.2013 р. (а.с.16). Таким чином, станом на день розгляду справи судом, відповідач не у повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором та оплатив лише вартість виконаних робіт частково, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 4000 грн. Суд не може прийняти заперечення відповідача проти позову, які зводяться до того, що постановою НКРЕКП № 805 від 16.12.2014 р. вартість стандартного приєднання електроустановок була зменшена майже у 2,5 рази, а тому він не повинен платити решту коштів, оскільки з 01.01.2015 р. змінилась регульована ціна на такі послуги, з огляду на наступне. Як зазначалось судом вище, сторони у справі у добровільному порядку уклали договір та погодили всі відповідні умови, в тому числі і ціну. Після укладення договору, який був укладений ще до введення в дію нормативного акту регулятора, у сторін виникли зобов'язальні відносини та відбувалось фактичне виконання договору. Будь-які зміни у договір не вносились і відповідач не звертався до суду з вимогами щодо спонукання позивача внести зміни до договору. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання внаслідок зміни регульованих тарифів на послуги (роботи). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується, що спірне грошове зобов'язання у розмірі 4000 грн. за договором № 12 від 31.10.2013 р. відповідачем не виконано, а відтак вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню. Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, які розрахував з 28.02.2015 р., тобто з дати закінчення строку дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з п. 5.3 договору № 12 від 31.10.2013 р. за порушення строків виконання зобов'язання винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості приєднання за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, має місце прострочення грошового зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості у розмірі 4000 грн. у період нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, то вимога позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірною та обґрунтованою. Суд перевірив та погоджується з наданими позивачем розрахунком пені, 3% річних і інфляційних втрат, а тому ці вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується матеріалами, що є у справі, а саме платіжним дорученням № 229 від 10.08.2015 р. про сплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 29). Відтак ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та відповідно до ст. 11, 509, 526, 549, 551, 598, 599, 625, 626 ЦК України,

Outcome: approved