Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач 20.08.2020 року звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Збагачувальна фабрика №105» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що перебував з ТОВ «Збагачувальна фабрика №105» у трудових відносинах. 31.01.2019 року позивача звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі складає 9175,18 грн. та лікарняні за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року у розмірі 17026,99 грн. Просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 9175,18 грн., лікарняні за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року у розмірі 17026,99 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.01.2019 року по 30.08.2020 року у розмірі 281920,32 грн. Також, 02.09.2021 р. надав заперечення, в якому зазначив, що відповідачем не застосовано жодних кроків для погашення заборгованості або досягнення домовленостей у процесі мирного врегулювання. У своїй заяві відповідач наголошує на тому, що ТОВ «ЗФ № 105» не здійснювало господарську діяльність, але в той же час на підприємстві залишались працевлаштованими співробітники, які отримували заробітну плату, простій підприємства не оголошувався. У липні 2019 р. підприємство активно функціонувало та планувало поставку вугілля для ТОВ «ПРАЙМТЕХПОСТАЧ» та мало робочі договори з залізницею про транспортування вугілля. Виконавче провадження по справі № 242/1254/19 в частині поновлення на роботі, закрито, оскільки виконання рішення без участі боржника неможливо та вирішено направити до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Рішення суду щодо поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не виконано. Відповідачем відзиву надано не було, що приводить до висновку, що вагомих доказів, аргументів та доводів відповідач не має, або навмисно затягує час та ухиляється від відповідальності. Просив надати правову оцінку скасуванню рішення по справі від 25.09.2020 р. Також, просив стягнути з ТОВ «ЗФ № 105» заборгованість по заробітній платі у розмірі 9175,18 грн., заборгованість по лікарняним за період з 22.10.2018 р. по 15.12.2018 р. в розмірі 17026,99 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 468486,23 грн. Заперечення відповідача. Відповідач у наданій заяві про скасування заочного рішення, вважає, що не було підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~\~\~\~\~\~Процесуальні дії у справі. \~\~\~\~\~ Ухвалою від 25.08.2020 р. суддею Капітоновим В.І. відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 25.09.2020 р. ухвалено рішення по справі. Ухвалою від 05.07.2021 р. призначено до розгляду клопотання відповідача про скасування заочного рішення. Ухвалою від 29.07.2021 р. скасоване заочне рішення від 25.09.2020 р., призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 02.09.2021 р. у задоволені заяви про відвід було відмовлено. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 р. головуючим по справі було визначено суддю Черкова В.Г. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01.10.2021 р. апеляційну скаргу було повернуто апелянту. Заяви та клопотання сторін. 22.06.2021 р. відповідач надав клопотання про скасування заочного рішення. 22.07.2021 р. позивачем надано відзив на заяву про скасування заочного рішення та заява про відкладення розгляду справи. 29.07.2021 р. відповідач надав клопотання про розгляд справи у режимі відео конференції. 27.08.2021 р. позивач надав заяву про роз`яснення судового рішення. 02.09.2021 р. позивачем надана заява про відвід судді, заперечення, заява про збільшення позовних вимог та апеляційна скарга на ухвалу суду від 29.07.2021 р., а також клопотання про доручення доказів по справі. 07.12.2021 р. позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Збагачувальна фабрика №105», про що свідчить записи №1-3 в трудовій книжці [NUMBER] . [PERSON] звільнено 29.01.2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України, про що свідчить запис №3 трудової книжки [NUMBER] . На час звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі, яка становить: за грудень 2018 року 2718,49 грн., січень 2019 року 9175,18 грн., лікарняні за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року 17026,99 грн., що підтверджує довідка №79, видана ТОВ «Збагачувальна фабрика №105» від 28.02.2019 року. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 9175,18 грн. та заборгованість по несплаті лікарняних за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року в розмірі 17026,99 грн. Представник відповідача належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи заборгованість погашена, не надав. Також, представник відповідача не надав будь-яких заперечень з приводу несплати лікарняних за вказаний період. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані\~Конституцією України,\~Кодексом законів про працю України\~(скорочено -\~КЗпП України). Частиною 5\~ст.43 Конституції України\~та\~ст. 5-1 КЗпП України\~громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення. Пунктом 4 ч.1\~ст.36 КЗпП України\~передбачено, що однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач заборгував перед позивачем заробітну плату, яка складається із заборгованості по заробітній платі за січень 2019 року в розмірі 9175,18 грн. та лікарняних за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року в розмірі 17026,99 грн., та на час розгляду справи зазначену суму заборгованості не сплачено, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 26202 грн. 17 коп. з урахуванням податку. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку, то відповідач посилався на те, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішенням суду від 31.10.2019 р. було поновлено на роботі, проте доказів на підтвердження виконання рішення не надав. Частиною 2\~ст. 235 КЗпП України\~передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив. На теперішній час рішення суду від 31.10.2019 р. до теперішнього часу не виконане, заборгованість по заробітній платі, що існувала на день звільнення, не виплачена, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.\~\~\~\~ Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~ Судом встановлено, що позивача звільнено 29.01.2019 року, повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено. Позивач у позовній заяві просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 281920,32 грн., тобто з дня звільнення по 30.08.2020 року. В подальшому надав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку. На думку суду, враховуючи те, що 25.09.2020 р. по справі було прийнято рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 9175,18 грн., лікарняних за період з 22.10.2018 року по 15.12.2018 року у розмірі 17026,99 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.01.2019 року по 30.08.2020 року у розмірі 286739,64 грн., а за заявою відповідача про скасування заочного рішення, поданою з порушенням вимог цивільного законодавства, оскільки у даному випадку відповідач мав право на апеляційне оскарження зазначеного рішення, рішення суду було скасовано, то для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує п. 2,8 Порядку довідку №43, видану ТОВ «Збагачувальна фабрика №105» від 01.02.2019 року, згідно з якою два місяця, що передують звільненню є листопад і грудень 2018 року, та з урахуванням того, що у листопаді 2018 року нарахувань не відбувалося у зв`язку із перебуванням позивача на лікарняному, а в грудні 2018 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 5792,78 грн., то розмір середньоденного заробітку позивача складає 724,09 грн. (5792,78+0=5792,78, 5792,78/8 робочих днів=724,09). Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 № 78/0/206-18 та лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206/19 кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 30.01.2019 року по 30.08.2020 року включно складає 396 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 286739,64 грн. з розрахунку 724 грн. 09 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 396 (кількість робочих днів з часу звільнення по 30.08.2020 року). Позивачем до позовної заяви надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, де вбачається, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 350210,52 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Проте, даний розрахунок проведено позивачем з порушенням вимог зазначеного Порядку, оскільки позивач для розрахунку взяв два місяці, що включають місяць у якому позивача було звільнено. Також, позовна вимога позивача містить суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 281920,32 грн., яка визначена позивачем з урахуванням утриманого податку. Судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.01.2019 року по 30.08.2020 року складає 286739,64 грн., даний розмір середнього заробітку встановлений судом визначено без урахування податків та інших обов`язкових платежів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення заробітної плати, та позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за вимогу щодо стягнення заробітної плати та підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2308,08 грн. (81,87%).

Outcome: partial