Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.06.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість - 43574,51 грн., яка складається з наступного: -24500,00 грн. - заборгованість за кредитом; -16423,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -100,00 грн. - заборгованість по пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2051,17 грн. - штраф (процентна складова). У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом в сумі 43574,51 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. за рішенням суду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, до початку судового розгляду справи надав суду письмові заперечення на позов на позов, в якому зазначив, що з анкети-заяви від 24.06.2011 року не слідує жодна з умов, на яку посилається позивач, навіть номер платіжної картки, яка була надана Банком не вказано. Оригіналу заяви у нього не має, а з доданої позивачем поганої копії неможливо побачити її змісту. Посилання на те, що він міг ознайомитись із Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених 06.03.2010 року, на сайті Банку, не відповідають дійсності, бо Інтернету у нього немає, жодного разу сайту Банку не бачив. До позову додано тільки Витяг із Умов та правил надання банківських послуг. Тарифи банку, а самі Правила користування платіжною карткою, на які також є посилання у позовній заяві, Банком навіть суду не надано, та відповідачу для ознайомлення жоден з вказаних вище документів не надавався, їх копію я не отримував та не підписував. Банк в односторонньому порядку без отримання його згоди збільшив відсотки з 30 % в грудні 2012 року, до 42% річних у жовтні 2015 року. Вважає, що такі умови збільшення відсоткової ставки є дискримінаційними та несправедливими. Також Заявою-анкетою від 24.06.2011 року, яку він підписав, не передбачено сплату декількох видів пені та штрафів одночасно. Такі вимоги є незаконними та суперечать положенням законодавства. вимоги про одночасне стягнення пені, комісії, та 2 видів штрафу на суму 2 651,17 грн. є суттєвим порушенням вказаної статті Конституції України, положень ст. 549, 551 ЦК України та його прав. Також вважає, що судом повинна бути застосована до спірних правовідносин позовна давність. Сам він працює слюсарем-ремонтником на КП «Водоканал», його заробітна плата 3000 грн. Мешкає з матір'ю пенсіонеркою та цивільною дружиною. Мати отримує пенсію у розмірі 1000 грн., з 2006 року хворіє гіпертонією, а дружина не працює. Таким чином, його матеріальне становище є тяжким, тому просить у позові відмовити Однак, в судовому засіданні відповідач проти позову заперечував частково, в частини подвійного нарахування штрафних санкцій, в іншій частині позов визнав у повному обсязі. Представник банку надав суду пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначив, що Відповідач звернувся до установи Банку ще 18.11.2009р. та підписав анкету заяву, довідку про умови кредитування, внаслідок чого було видано Відповідачу картку [NUMBER]. Згідно виписки вбачається, що Відповідач саме почав користуватися картою ще у 2009р. Потім Відповідач звернувся до установи Банку для перевипуску картки та виявив бажання підвищити статус картки з Універсальна 55 на карту престижну картку GOLD. Відповідач не одноразово звертався до установи Банку для перевипуску карток, що відповідає Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які ні на офіційному сайті Позивача. ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписанням чека, саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. У заяві підписаній Клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.. Згідно Заяви Відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Клієнт на сьогоднішній день не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення Відповідача являються необґрунтованими. Що стосується посилання Відповідача про те, що банк неправомірно нараховує пеню та штрафи, необхідно зазначити, що при укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке грунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пені прямо суперечить законодавцю, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу.Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закон України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін та дозволяє здійснити відповідне врегулювання в договорі. Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах. Штраф - разове покарання, а пеня - покарання, має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно 1 до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ЦК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, оскільки згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором, тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Зважаючи на вищевикладене, просить позов задовольнити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав договір № б/н від 24.06.2011 року та отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.6/. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Пам'ятка клієнта разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві /а.с.6-оберт/. На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду /а.с.7-8/. При укладанні Договору сторони керувались договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафта), оплати винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний спалити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком термін. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку , в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів , які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. В пункті 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому відповідно до п. 2.1.1.12.10 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором. На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов'язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31.10.2015 року має заборгованість - 43574,51 грн., яка складається з наступного: -24500,00 грн. - заборгованість за кредитом; -16423,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -100,00 грн. - заборгованість по пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2051,17 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим до позову Розрахунком заборгованості за кредитом /а.с.3-5/. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач [PERSON] знаходиться у важкому матеріальному становищі, оскільки має на утриманні пристарілу матір,яка хворіє та потребує постійного огляду так лікуванні, що підтверджується документами з її медичної картки (а.с.231-232). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. та процентної складової штрафу в сумі 2051,17 грн. задоволенню не підлягають та з нього слід стягнути тільки заборгованість по пені в розмірі 100,00 грн. Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи [PERSON] порушив умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов'язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 41023,34 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 24500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 16423,34грн.; неустойка (пеня) - 100 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1218,00 гривень.

Outcome: partial