Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: зменшити розмір аліментів з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини з ј частини до 1/6 частини зі всих видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2015 у справі № 694/811-15ц з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів його доходу щомісячно. [INFO] у позивача народився молодший син [PERSON] , а дружина [PERSON] , з якою він одружився 03.06.2015, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Окрім того позивач не має стабільного доходу, підробляє неофіційно. Відтак, оскільки його майновий стан змінився після винесення рішення про стягнення з нього аліментів, вважає що розмір аліментів має бути зменшеним. 29.01.2020 відповідачкою подано відзив, відповідно якого позовні вимоги остання визнала частково та не заперечувала проти зменшення розміру аліментів з ј на 1/5 частину від заробітку позивача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду від 11.01.2020 року (суддя Гончаренко Т. В..) було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 15.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2446/0/15-20 від 25.08.2020 року суддю Звенигородського районного суду [PERSON] звільнено. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 справу передано для розгляду судді Сакун Д. І. Ухвалою від 07.09.2020 суддею Сакун Д. І. справу прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи зі стадії судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заперечення викладені у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Рішенням Звенигородського\~районного суду\~Черкаської області\~у справі\~№694/811/15\~ [PERSON] \~визнано батьківство\~щодо [PERSON] \~ [INFO] \~та стягнуто\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ на\~користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на утримання\~неповнолітньої дитини:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 08\~травня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.15-17). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2015 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 03.06.2015 року, який зареєстрований Центральним відділом ДР шлюбів УДР ГТУЮ у місті Києві, актовий запис № 1020 (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.12.2019 року у позивача народився син [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються\~Сімейним кодексом України. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181\~СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, що відповідно до положень\~ст.192 СК України\~є підставою для зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу(ч. 2\~ст. 182 СК України). З урахуванням викладеного, розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини до 1/6, що є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини. Доводи відповідачки щодо наявності доходу у позивача, а відтак останній може утримувати дитину суд не знаходить переконливими, оскільки суд не вирішує питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, відповідачка звільнена від сплати судового збору, то вказані витрати стягненню з неї не підлягають.

Outcome: approved