Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2021 року в цивільній справі № 161/11977/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, заявлені позовні вимоги було задоволено частково: вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1700 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06.07.2021 року та до досягнення дитиною повноліття; в іншій частині позовних вимог [PERSON] - відмовлено; рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання. Також із [PERSON] було стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с. 25-30). 01.11.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Татарин В.М. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в обгрунтування якої остання зазначила, що до закінчення судових дебатів при розгляді вищевказаної справи вона заявила про здійснення позивачем витрат на правничу/правову допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн. Вважає, що усі вказані та фактично надані/оплачені правові послуги оцінені стороною позивача в належний спосіб та в повному об`ємі, враховуючи при цьому договірні домовленості між адвокатом та клієнтом. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн. (а.с. 68). Вищевказана заява про ухвалення додаткового рішення була фактично отримана відповідачем [PERSON] 08.11.2021 року, що підтверджується відповідними фіскальним чеком про надіслання поштового відправлення від 01.11.2021 року та витягом із офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта» (а.с. 67, 74). Станом на день постановлення даного додаткового рішення клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від [PERSON] чи його представника на адресу суду не надходило. Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, з урахуванням обставин справи, не вбачає підстав для виклику в судове засідання сторін для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (про ухвалення додаткового рішення), суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що між адвокатом Татарин В.М. та позивачкою [PERSON] 31.05.2021 року було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання представляти останню, зокрема, в усіх судових інстанціях з приводу розгляду судових справ (а.с. 69). Як вбачається з акту від 01.11.2021 року по Договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року, адвокат Татарин В.М. при розгляді цивільної справи № 161/11977/21 надала [PERSON] наступні правничі послуги на загальну суму 8000 грн., з яких: -усна консультація з питань стягнення аліментів у судовому порядку - вартість 500 грн. (0,5 год. х 1000 грн./год.); -підготовка та подання позовної заяви про стягнення аліментів - 4000 грн. (4,0 год. х 1000 грн./год.); -участь у судових засіданнях 27.09.2021 року та 29.10.2021 року - 2000 грн. (2,0 год. х 1000 грн./год.); -підготовка та подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками - вартість 1000 грн. (1,0 год. х 1000 грн./год.); -підготовка заяви про видачу копії судового рішення та виконавчих листів, їх отримання - вартість 500 грн. (0,5 год. х 1000 грн./год.). З вищевказаного Акту слідує, що станом на дату його підписання [PERSON] провела повний розрахунок з адвокатом згідно Договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року. З приводу виконання умов Договору жодна із сторін будь-яких претензій одна до одної не мають (а.с. 70). Факт сплати [PERSON] адвокату Татарин В.М. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 8000 грн. підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14 від 01.11.2021 року (а.с. 71). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, ані відповідачем, ані його представником не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами попри ті обставини, що представник відповідача був повідомлений в судовому засіданні 29.10.2021 року про намір представника позивача звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, а [PERSON] було отримано 08.11.2021 року відповідну заяву, яка є підставою розгляду даного провадження. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як встановлено судом та вбачається рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2021 року в цивільній справі № 161/11977/21, стороною позивача було зазначено, що понесені судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, детальний розрахунок яких буде наданий суду у встановлені процесуальні строки. Вищевказані судові витрати, за наслідками розгляду справи, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь своєї довірительки. Крім того, із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу з наданням відповідних доказів на її обґрунтування, представник позивача звернулася 01.11.2020 року, тобто в межах п`яти днів після постановлення відповідного судового рішення. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача було дотримано строки та порядок звернення з даною заявою. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача - адвоката Татарин В.М. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 161/11977/21 є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved