Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про встановлення Кредитного ліміту (офердрафту) на поточний рахунок фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, відповідно до умов якого банк встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до даного договору банк зобов'язувався відповідачу надати грошові кошти в розмірі та на умовах, визначених договором, а [PERSON] зобов'язувався повернути кредит у строк до 11 червня 2014 року. Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, в той же час відповідач умови договору не виконує, використавши всю суму кредиту у розмірі встановленого ліміту кредитування, грошові кошти не надає для погашення заборгованості за кредитом, а також відсотками, в зв'язку з чим і виникла заборгованість в сумі 4401,59 грн., що і змусило позивача звернутися з позовною заявою до суду. ПАТ «Міський комерційний банк» поважного представника до суду не направили, а подали заяву, в якій просять суд справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, яка викладена в заяві, наданій суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні 12.06.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк»» і [PERSON] було укладено договір № КР-ФЛ-01/584 про встановлення кредитного ліміту (офердрафту) на поточний рахунок фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки. Відповідно до п.1.1.2 Договору банк надає позичальнику суму грошових коштів траншами на умовах повернення, строковості, платності, цільового характеру використання (для задоволення поточних потреб) протягом строку дії, що зазначений в даному договорі, та в межах встановленої цим договором суми, шляхом забезпечення можливості проведення позичальником операцій з використанням картки. Відповідно до п.1.2 договору кредитний ліміт для [PERSON] встановлено в розмірі 10000 грн.. Кредитний ліміт надано строком з 13 червня 2013 року по 11 червня 2014 року (п.1.3 договору). Плата за користування кредитним лімітом (процентна ставка) встановлена в розмірі 36,5 % річних (п.4.1., 4.2 договору). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язаний надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем умови договору виконані. Згідно розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач умови договору не виконує і мається заборгованість по тілу кредиту - 2925,31 грн., по відсотках - 1476,28 грн. за користування кредитом. Сума заборгованості за кредитом складає 4401,59 грн., які і просять стягнути з відповідача. Зазначений розрахунок заборгованості по кредитному договору ніким не оспорюється. [PERSON] всупереч положенням ст.60 ЦПК України не було надано жодних доказів на підтвердження належного виконання ним умов кредитного договору. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що кредитні зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Міський комерційний банк» залишаються непогашеними. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе відповідно до кредитного договору зобов'язання, то позовні вимоги, заявлені позивачем, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації. Ст.88 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами при постановленні рішення. Так, відповідно до п.3 даної статті - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved