Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 24 жовтня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в жилому будинку. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння в [ADDRESS]. В даному будинку крім позивача зареєстровані: її дочка - [PERSON], онук - [PERSON] та колишній чоловік - [PERSON] У звязку з працевлаштуванням та переїздом в інше місце проживання, відповідач не проживає у належному позивачу будинку, не сплачує витрат за комунальні послуги і не приймає участі в утриманні будинку. У будинку також не має особистих речей відповідача і позивачем не чинилися перешкоди у користуванні будинком [PERSON] Крім того, між сторонами не укладалися будь-які цивільно-правові угоди, які б давали змогу відповідачу користуватися будинком. Шлюб між сторонами розірваний 12.02.2008 року. Позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідач про час і місце проведення судових засідань повідомлялася відповідно до вимог п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.11.2018 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 23.11.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог, відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.01.1992 року належить на праві приватної власності домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.22-23). З довідки про склад сім'ї [PERSON], за адресою: [ADDRESS] від 19.10.2018 року №2413 вбачається, що [PERSON] має такий склад сім'ї: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук (а.с.25). 12.02.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.02.2008 року, Серія [NUMBER] (а.с.24). Згідно акту обстеження соціально-побутових умов проживання від 19.10.2018 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], проте з 05.08.2003 року там не проживає. Господарство перебуває на повному утримання [PERSON], яка проживає у будинку разом з дочкою [PERSON] (а.с.26). Відповідно до рішення Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 10.11.2015 року №2-9/VII «Про перейменування вулиць та провулка на території Худяківської сільської ради» [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.27). З довідки Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 31.10.2018 року №588/02-17 вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.29). Отже в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає в будинку по [ADDRESS] як член сім'ї власника будинку з 05 серпня 2003 року, без поважних причин. Норми права, що підлягають застосуванню: Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч. 1 ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.. 379 ЦК України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований, проте не проживає в будинку по [ADDRESS] як член сім'ї власника будинку (на момент реєстрації був членом сім'ї власника будинку), з 05 серпня 2003 року, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні дані щодо укладання цивільно-правових угод між позивачем та відповідачем, які б давали право останньому на користування житловим приміщенням у будинку. Твердження позивача щодо відсутності особистих речей відповідача в будинку та відсутність перешкод для користування будинком відповідачем, не підтверджуються та не спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла - для визнання [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщення в жилому будинку по [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю його у даному будинку як члена сім'ї власника, понад один рік без поважних причин. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved