Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 03.04.2019, [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 02.09.2016 позивач була зареєстрована за вказаною адресою. Також 17.12.2018 у вказаній квартирі була зареєстрована [PERSON] Реєстрація відповідача була проведена на її прохання з метою працевлаштування у місті Києві. Однак, вже починаючи з початку січня 2019 року, тобто через два тижні після реєстрації, остання почала проявляти агресію відносно позивача, принижувати її та її чоловіка, вчиняти сварки, провокації конфліктів, чинити перешкоди у користуванні квартирою. Проживання в одній квартирі з відповідачем є неможливим і нестерпним, що призвело до того, що позивач, як власник квартири, разом з чоловіком не мають змоги в ній проживати і змушені були переїхати проживати в будинок [ADDRESS] . При цьому в утриманні квартири, оплаті комунальних послуг відповідач участі не бере, самовільно звільнити житло відмовляється. З приводу неправомірних дій відповідача, чоловіком позивача [PERSON] до Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві було подано звернення. Також предметом розгляду у поліції було і звернення [PERSON] з приводу нібито неправомірних дій позивача. Враховуючи, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження квартирою, просила позов задовольнити в повному обсязі. Стислий виклад відзиву відповідача: 05.07.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначає, що заперечує проти позову і вважає вимоги безпідставними. Вказує, що її реєстрація у квартирі позивача була виключно за бажанням останньої, оскільки у 2018 році її чоловік подав на розлучення та мав намір поділити квартиру, яка належала позивачу та була придбана без його участі. Заперечувала, що чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки остання разом зі своїм чоловіком ніколи не проживала у своїй квартирі, а лише час від часу навідувалася. Вказала, що вона ніколи не вчиняла та не провокувала сварки, навпаки саме позивач зі своїм чоловіком вчиняли по відношенню до неї психологічне та фізичне насильство. Послалася на те, що не мала змоги сплачувати за комунальні послуги, оскільки не мала ключа від поштової скриньки та доступу до квитанцій. У травні 2019 року вона сплатила заборгованість за електроенергію на суму 1388 грн. В січні 2019 року вона після проходження співбесіди отримала пропозицію щодо працевлаштування, проте постійні конфлікти та сварки з позивачем призвели до її нервового напруження, недомагання, втрати працездатності та загострення хвороб. Просила врахувати, що вони з матір`ю придбали однокімнатну квартиру в новобудові в м. Києві, їм потрібен деякий час для завершення будівництва та приведення помешкання до житлового стану. Також звернула увагу суду на те, що на придбання квартири позивача були використанні кошти їх сім`ї. Стислий виклад відповіді на відзив: 31.07.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона заперечила доводи викладені у відзиві. Посилання відповідача на існування конфліктної ситуації між позивачем та її чоловіком стосовно поділу спірної квартири, що стало підставою для реєстрації відповідача у квартирі, вважала надуманим. Вказала, що відповідно до чинного законодавства наявність і кількість зареєстрованих у квартирі осіб не впливає на рівність прав подружжя при поділі придбаного ними у шлюбі майна. Вважала необгрунтованими твердження відповідача, що ініціатором конфліктів є саме позивач, яка маючи неприязне відношення до неї, провокує сварки, і звернувшись до суду з вказаним позовом, хоче безпідставно виселити відповідачку зі спірної квартири. Навпаки, постійні конфлікти і наявність неодноразових звернень до органів поліції підтверджують неможливість проживання позивача у належній їй квартирі саме з вини відповідачки, оскільки остання, скориставшись довірою позивачки, яка погодилась на її реєстрацію, усіляко перешкоджає їй користуватись своєю власністю. Посилалася на те, що ні позивач, ні її чоловік не встигли переїхати до вказаної квартири, оскільки, після вселення відповідача, спільне проживання виявилось неможливим. Нічим також не підтверджені вислови відповідачки, що вона нібито надавала власні кошти на придбання спірної квартири, що дає їй право нею користуватись, оскільки, вказані обставини повинні бути підтверджені належними доказами. Також звернула увагу суду, що у відповідачки є власне житло за адресою: [ADDRESS] , належне їй на праві власності, в якому вона може як проживати, так і бути зареєстрована. Стислий виклад заперечення: 20.11.2019 від представника відповідача [PERSON] надійшло письмове заперечення, в якому останній зауважив, що сторони є рідними сестрами, а відтак враховуючи, що відповідач є членом сім`ї позивача, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.ст. 383, 391 ЦК України. Відповідач використовує спірну квартиру для проживання правомірно. Порушення прав власника квартири позивача, у тому, що відповідач за згодою власника вселилася та користується квартирою для власного проживання немає. Підстави для виселення відповідача з числа передбачених частиною першою статті 116 ЖК України відсутні, оскільки позивачем не наведені, та доказів на їх підтвердження не надано. Відповідно до частини 3 статті 13 Конституції України та частини 4 статті 319 ЦК України, а також згідно статті 322 ЦК України, тягар утримання майна або, в даному випадку, обов`язок нести витрати по утриманню квартири лежить, насамперед, на власнику квартири, тобто на позивачі. В той же час, відповідно до статті 156 ЖК України, на відповідача може бути покладений обов`язок брати участь в утриманні квартири, в якій вона проживає. Неузгодженість між сторонами питання про участь в утриманні квартири (сплати комунальних послуг) не є предметом цього спору, та не є підставою для виселення відповідача з займаного жилого приміщення. За наявності спору про участь в утриманні квартири, він повинен розглядатися в окремому провадженні. Відповідач не відмовляється від участі в утриманні житла, в якому вона постійно проживає та прагне вирішити та унормувати це питання з позивачем. Обставини перешкоджання позивачу у реалізації нею свого права власності відносно спірної квартири зі сторони відповідача, належними та допустимими доказами, поданими до суду сторонами спору, не підтверджуються. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 11.04.2019 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 17.07.2019 протокольно ухвалою суду прийнято та долучено до справи відзив на позовну заяву, встановлені строки для написання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив. 17.07.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 20.11.2017 протокольною ухвалою суду прийнято та долучено до справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, поновлено процесуальні строки та задоволено клопотання про виклик свідка. Пояснення сторін, показання свідків: В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти позову, пояснили, що саме позивач створює нестерпні умови для проживання відповідача. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] суду вказала, що є матір`ю сторін. У 2018 році позивач запропонувала відповідачу приїхати до неї, хоча остання не виявляла бажання проживати у квартирі позивача. З січня 2019 року між сторонами почали виникати конфліктні ситуації без причини. Вказала, що позивач неправомірно заволоділа її коштами в сумі 11 000 доларів США та безпідставно утримує їх у себе, що перешкоджає їй та відповідачу завершити ремонт у придбаній квартирі у новобудові. При вселенні відповідача у квартиру, позивач не встановлювала строків користування квартирою. Зазначила, що відповідач несе витрати по утриманню квартири. Вважала, що відповідач не перешкоджає позивачу користуватися квартирою, оскільки остання разом із чоловіком проживають тривалий час в приватному будинку. Спільне господарство сторонами не ведеться. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 66994183 від 31.08.2016 /а.с. 9 -10/. З наданих сторонами пояснень вбачається, що позивач разом із чоловіком фактично проживають в будинку [ADDRESS] . За згодою позивача, 17.12.2018 у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована відповідач, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Згідно договору дарування від 25.05.1995 [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS] /а.с. 48-49/. З пояснень сторін у судовому засіданні та наданих ними письмових доказів, зокрема, численних звернень до правоохоронних органів, висновків про розгляд звернень, показів свідка ( а.с.а.с. 17-36) вбачається, що між сторонами існує тривалий особистісний конфлікт. Норми права, що підлягають застосуванню: ч.1 ст.4 ЦПК України визначає - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказана судова позиція відображена у Постанові Першої судової палати КЦС Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі №523/11790/16-ц. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Враховуючи справу ЄСПЛ Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06), суд має надати адекватне обгрунтування щодо виселення в контексті пропорційносту застосування такого заходу. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Правовими підставами своїх вимог позивач зазначає, зокрема, положення статтей 383, 391 ЦК України. Відповідач, заперечуючи проти позову посилається на ст. 47 Конституції України, яка проголошує право особи на житло, ст. 3 СК України, що сторони є членами сім`ї заснованої на кровному спорідненні, ст.ст. 150, 156, щодо користування жилим будинком (квартирою), що належить громадянинові, права та обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири), заборону виселення із займаного житлового приміщення або обмеження у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Водночас встановлені судом фактичні обставини дають підстави вважати, що відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки останні разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що позивач не проживає у квартирі [ADDRESS] , відповідач є сестрою позивача, яка вселилась у спірну квартиру за згодою власника і проживає в ній. Після реєстрації та вселення відповідача в належну позивачу квартиру, між сторонами склалися неприязні відносини, існує конфлікт, між ними постійно виникають сварки. Власник квартири позивач по справі категорично заперечує проти подальшого проживання відповідача у належній їй квартирі через неможливість співжиття. Також, суд приймає до уваги, пояснення позивача, що квартира [ADDRESS] має лише одну кімнату, що також робить неможливим для неї та її чоловіка проживання із відповідачем в одній квартирі. В даному випадку, позивачем беззаперечно доведено своє право власності на спірну квартиру. При цьому у суду не має сумнівів, що відповідач перешкоджає користуватися позивачу своєю власністю, оскільки факт виникнення сварок між ними не оспорюється жодною стороною. За цих обставин, є законні підстави для виселення відповідача із квартири позивача, з огляду на законне право власності останньої та поведінку другої сторони. При цьому суд враховує, що відповідач має у власності будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved