Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2014 року задоволено позов МКП «ЖЕК № 7» та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 4 254,43 грн., 58,77 грн. інфляційних нарахувань, 82,92 грн. у вигляді нарахованих 3% річних, а також 489,88 грн. в рахунок понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору. 06.03.2014 року МКП «ЖЕК № 7» звернулось до суду із заявою про ухвалення по справі додаткового рішення. Заява мотивована тим, що 26.02.2014 року суд, ухваливши рішення по суті позовних вимог, не вирішив позовну вимогу про зобов'язання відповідачів укласти договір про надання житлово-комунальних послуг із МПК «ЖЕК № 7». В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Данилюк О.С. підтримав заяву про ухвалення по справі додаткового рішення суду. Відповідач [PERSON], яка за довіреністю також представляє інтереси [PERSON], в судовому засіданні заперечила проти ухвалення по справі додаткового рішення з тих підстав, що в ході судового розгляду вона не надавала пояснень з приводу даної позовної вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, а тому суд ухвалив проводити розгляд заяви за їх відсутності. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про задоволення заяви представника МКП «ЖЕК № 7» щодо ухвалення у справі додаткового рішення з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. При подачі позову, 17.04.2012 року МКП «ЖЕК № 7» було заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов'язання їх укласти із МКП «ЖЕК № 7» договору про надання житлово-комунальних послуг. В ході судового засідання 19.12.2013 року судом було оголошено позов МКП «ЖЕК № 7», який представником позивача за довіреністю Данилюком О.С. було підтримано у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Рішенням суду від 26.02.2014 року задоволено позов МКП «ЖЕК № 7» та стягнуто у солідарному порядку із відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. В той же час судом не вирішено по суті позовну вимогу про зобов'язання відповідачів укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Обов'язковість укладання договору на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території визначено в правовому висновку Верховного Суду України, висловленому 10.10.2012 року у цивільній справі № 6-110цс12 про зобов'язання споживача укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Згідно даної постанови, за змістом статті 627 Цивільного кодексу України, свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відтак, встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору про надання житлово-комунальні послуги, який підготовлений виконавцем, судом було ухвалено рішення про визнання зазначеного договору укладеним. В даному випадку МКП «ЖЕК № 7» заявлено вимогу про зобов'язання відповідачів до вчинення дій щодо укладення договору. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, сторону не можна зобов'язати підписати договір. Відтак, враховуючи принцип диспозитивності, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із невірно обраним способом захисту, оскільки порушене в даному випадку право позивача підлягає захисту, шляхом подачі позову про визнання договору укладеним. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved