Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.08.2008 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вона та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів, між ними відсутні взаєморозуміння і довіра. Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стану шлюбних відносин сторін, оскільки вказані вище обставини продовжують існувати протягом тривалого часу, а вчинені раніше спроби до примирення сторін не принесли бажаних результатів. Крім того, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам сторін. Тому вони припинили спільне проживання, їхні діти проживають з позивачем. В звязку з цим остання вважає, що вказаний шлюб носить виключно формальний характер та просить цей шлюб розірвати, малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та залишити їй наявне прізвище. Позивач також просить присудити з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 04.07.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 16.06.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 25.10.2008 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №570 (а.с.4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В звязку з наведеним, а також фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін суд вважає, що їх слід і надалі залишити проживати з позивачем. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., що стверджується відповідними квитанціями (а.с.1,9). Відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України та, враховуючи, вимоги розумності і справедливості, з відповідача слід присудити на користь позивача половину розміру вказаних судових витрат. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved