Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. 17 травня 2019 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 25.11.2006 зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей. Протягом останніх декількох років стосунки з відповідачем значно погіршились, зникло взаєморозуміння, кожен живе своїм окремим життям. Фактично сім`я припинила своє існування. Хоч і проживають вони за однією адресою, але шлюбні стосунки припинили. Примирення та збереження сім`ї не можливе. Тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання якого залишити їй прізвище « [PERSON] ». 24 травня 2019 року позивач направила суду заяву про уточнення позовних вимог, окрім вимог про розірвання шлюбу просила визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з нею, [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати (а.с.25). Відповідач надав суду клопотання, в якому не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою і не заперечував проти визначення місця проживання дітей з їх матір`ю, [PERSON] (а.с.81) . Представник третьої особи служби у справах дітей Роменської РДА Кулик Н.М. проти позову не заперечувала, надала суду висновок органу опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.87). Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 21 травня 2019 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11 червня 2019 року на 09 год.(а.с.18). Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 11 червня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Роменської міської ради, як орган опіки та піклування (а.с.27). 08 липня 2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.37). 15 липня 2019 року до суду надійшов лист заступника голови Роменської РДА Сумської області щодо необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації, оскільки діти та їх батьки проживають на території Роменського району (а.с.45). 13 серпня 2019 року надійшла заява Служби у справах дітей, в якій представник служби вказує на те, що неповнолітні діти сторін проживають на території Роменського району, а тому визначення їх місця проживання належить до повноважень Служби у справах дітей Роменської РДА , з вищевказаних причин просить розглядати справу у відсутності їх представника (а.с.54). 25 листопада 2019 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі Службу у справах дітей Роменської районної державної адміністрації в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.74). Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити (а.с.84) 27 листопада 2019 року відповідач надіслав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.81). Представник третьої особи у своїй заяві просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.85). Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 25.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис №158 (а.с.4). Позивач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Сулими Роменського району зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта серії [NUMBER] та довідкою Плавинищанської сільської ради від 21.05.2019 №09-10/154 (а.с.8, 17). [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2010 (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.07.2014 [INFO] народилась [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно висновку органу опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації від 12.12.2019 №14 орган опіки та піклування мати [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Родина проживає в будинку, який належить її матері [PERSON] , складається з трьох кімнат, проведене водопостачання, в будинку чисто та затишно, для дітей об лаштовані окремі спальні місця, є стіл для навчання. Батько [PERSON] проживає по [ADDRESS] у належному йому на праві власності будинку. Будинокскладається з трьох кімнат, опалення пічне, в будинку ведуться будівельні роботи (підведення газового опалення, водопостачання та комунікації), в будинку чисто, для дітей є окрема кімната. Мати та батько мають змогу забезпечити належні умови проживання, навчання та гармонійний розвиток дітей, але у зв`язку з тим, що діти останнім часом проживають з мамою і батько не заперечує проти того, щоб діти з нею проживали і виявляє бажання постійно спілкуватись з ними та допомагати їм, тому орган опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації дійшов висновку: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.87). З досліджених судом доказів суд встановив, що між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які регулюються Сімейним кодексом України . Норми права, застосовані судом: В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Мотиви суду. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Щодо визначення місця проживання дітей, то із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей (вони не досягли 10 річного віку, тому суд позбавлений можливості з`ясувати їх думку щодо місця їх проживання), суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дітей на даний час разом з матір`ю за адресою її місця реєстрації та проживання. Щодо судових витрат. При зверненні до Роменського міськрайонного суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., тому у відповідності до вимог п.1 ч.2, ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору . Крім того, позивачем [PERSON] під час розгляду справи було уточнено позовні вимоги, та, окрім розірвання шлюбу, остання заявила вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею, при цьому судовий збір остання за другу вимогу немайнового характеру, не сплатила. Тому судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягнення з відповідача на користь держави. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: approved