Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

стислий виклад\~позиції позивача У березні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2020р. Підставою розірвання шлюбу є те, що у них відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, а з листопада 2020 року проживають окремо, а тому збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Просить строк на примирення не надавати. Судовий збір вважає необхідно поділити порівну між ним та відповідачкою. У зв`язку з наведеним позивач просить шлюб розірвати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 23.03.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.12). Позиції учасників\~судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивач та відповідач направили заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримує, відповідач позов визнала та просить залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. 16, 17), відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 25.03.2021р. (а.с. 14), але в установлений судом строк відзив на позов не направила. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 07 серпня 2020 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , [INFO] (а.с. 3-5). Мотиви суду Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, суд вважає, що оскільки спільне життя між сторонами не склалося, оскільки у них відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, а з листопада 2020 року проживають окремо, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням відповідачки залишити їй дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, а відтак позивачу слід повернути 454 грн сплаченого судового збору з державного бюджету. Разом з тим, у позовній заяві позивач просив судовий збір покласти на них з відповідачкою порівну. Отже, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, з огляду на заяву позивача про покладення судових витрат на сторони в рівних частках, суд вважає за можливе віднести Ѕ частину судового збору, що залишилася в розмірі 227 грн (454/2) на рахунок позивача, а решту сплаченого позивачем судового збору, що залишилася в розмірі 227 грн (454/2) стягнути з відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved