Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі-ПАТ «Державний ощадний банк України») до [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зазначають, що оскільки кредитний договір рішенням суду визнано фіктивним, такий договір може бути визнаний недійсним. В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Державний ощадний банк України» Бойко С.В., який діє на підставі довіреності,доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм № 2 15 травня 2014 року за № 6404 відповідно до вимог ч.6 ст.74 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідачів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання правочину недійсним, передбачені ст. 215 ЦК України. Проте погодитись з таким висновком суду не можна з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом встановлено, що Постановою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2013 року закрито кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 22 ч.1, 366 ч.2 КК України та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінчення строків давності. ( а.с.9). З постанови вбачається, що [PERSON], перебуваючи на посаді директора ТОВ «Мир», будучи посадовою особою, в період з 22 липня 2005 року по 23 вересня 2005 року, не маючи умислу на заволодіння чужими грошовими коштами, надала до Шахтарського відділення № 6687 ВАТ «Ощадбанк» свідомо неправдиву інформацію - довідки відносно гр. [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які нібито працюють у неї в товаристві та отримують заробітну плату, та на підставі вказаних документів оформила на вищевказаних осіб споживчі кредити на загальну суму 49 500 грн., яку отримала без відома останніх. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року частково задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь банку матеріальну шкоду в розмірі 4722,00 грн., вирішено питання щодо судових витрат. Вказаним судовим рішенням кредитний договір № 7780730 від 29.08.2005 року про надання ВАТ «Державний ощадний банк України» кредиту в сумі 5 000 грн. [PERSON] визнаний неукладеним ( фіктивним). Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що оскільки [PERSON] не підписував кредитний договір та не мав волевиявлення на його укладання, цей договір є недійсним відповідно до вимог чинного законодавства. Так, відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, встановивши, що оспорюваний договір підписаний не стороною за договором - [PERSON], а іншою особою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним. Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Outcome: partial