Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Волинь» (далі - ТОВ «АПК Волинь»), Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Волинь» (далі - ТОВ «СП Волинь»), [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення. Позов мотивований тим, що 09 серпня 2011 року Банк уклав з ТОВ «АПК Волинь» кредитний договір № 52300/1124962, згідно з умовами якого Банк надав товариству кредит у розмірі 700000 грн. у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами на строк до 31 липня 2014 року. Відповідно до внесених змін до договору ліміт кредитування було зменшено до 500000 грн. зі сплатою 24 % річних, а пізніше - 26 % річних. Таким чином Банк шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок надав ТОВ «АПК Волинь» кредит на загальну суму 1200000 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк уклав договори поруки: 09 серпня 2011 року - з відповідачем [PERSON], та 17 червня 2013 року - з відповідачем ТОВ «СП Волинь», а також 09 серпня 2011 року - з ТОВ «АПК Волинь» договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: відгодівля-плівочник, корівник, телятник-відгодівельник, тваринник, піднавіс і зерносховище. Вказуючи, що у зв'язку з невиконанням ТОВ «АПК Волинь» належним чином умов кредитного договору станом на 20 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 462941,04 грн., позивач просив стягнути солідарно з боржника разом з кожним із поручителів окремо зазначену суму заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів у порядку виконавчого провадження за початковою ціною, що буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 12 червня 2014 року позов Банку в частині заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 серпня 2011 року, укладеним між ТОВ «АПК Волинь» та ПАТ «Креді Агріколь Банк», залишено без розгляду (а.с. 172). У судовому засіданні представник позивача Пилипчук І.Ю. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором. Представники відповідачів ТОВ «АПК Волинь», ТОВ «СП Волинь» та відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи належним чином були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та оголошенням у газеті «Голос України» (а.с. 156, 161, 167). Про причини неявки суд не повідомляли, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подавали. За згодою представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, повно, всебічно й об'єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «АПК Волинь» 09 серпня 2011 року уклав з Банком кредитний договір № 52300/1124962 (далі - кредитний договір) (а.с. 13-22). Згідно з умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 5.2.1, 6.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 700000 грн. зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами на термін до 31 липня 2014 року, а позичальник - прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням і повернути Банку в порядку і строки, обумовлені договором. Порядок і строки повернення кредиту було узгоджено між сторонами шляхом складання графіку погашення кредиту, який є додатком № 2 до кредитного договору і невід'ємною його частиною (а.с. 22 зв.). На виконання п. 4.4 кредитного договору Банк перерахував кредитні кошти на загальну суму 700000 грн. на рахунок позичальника для подальшого використання за цільовим призначенням, що об'єктивно підтверджується меморіальними ордерами (а.с. 7-10). Наведене свідчить про виконання Банком взятих на себе за умовами п.п. 2.1, 10.1.1 кредитного договору зобов'язань надати кредит у порядку і на умовах, обумовлених договором, а також підтверджують те, що між Банком та ТОВ «АПК Волинь» виникли договірні зобов'язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Договором про внесення змін № 3 від 21 серпня 2012 року п.п. 2.1, 5.1.1 кредитного договору викладено в новій редакції і визначено, що Банк надає кредит в розмірі 500000 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитними коштами, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит і повернути Банку в порядку і строки, обумовлені договором. Крім того, вказаним договором узгоджено новий графік повернення кредиту (а.с. 25-26). Відповідно до додаткового договору № 4 до кредитного договору від 17 червня 2013 року відсоткову ставку за користування кредитними коштами було підвищено до 26 % і за домовленістю сторін складено новий графік погашення кредиту (а.с. 26-30) У результаті неналежного виконання відповідачем ТОВ «АПК Волинь» умов кредитного договору в останнього станом на 20 січня 2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 410500 грн. та по процентах за користування кредитом - 41859,06 грн. За несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом Банк у відповідності до п. 11.1.1 кредитного договору нарахував пеню у розмірі 10581,98 грн. Загальна сума заборгованості становить 462941,04 грн. (а.с. 6). Розрахунок заборгованості є чітким та детальним і правильність його проведення відповідачами не оспорювалася, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося. З урахуванням внесених до графіку погашення кредиту змін останній черговий платіж позичальник повинен був внести у грудні 2013 року, а тому Банк набув право вимагати повернення всієї суми наданого кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання ТОВ «АПК Волинь» зобов'язань за вищевказаним кредитним договором Банк уклав два договори поруки: 09 серпня 2011 року - з відповідачем [PERSON], та 17 червня 2013 року - з відповідачем ТОВ «СП Волинь», відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати перед Банком як солідарні боржники за кредитними зобов'язаннями ТОВ «АПК Волинь» у визначеному кредитним договором обсязі з усіма змінами та доповненнями до нього (а.с. 31-40). Договори поруки є дійсними і не оспорювалися їхніми сторонами. У зв'язку з порушенням ТОВ «АПК Волинь» умов виконання основного зобов'язання 06 грудня 2013 року Банком відповідно до положень п. 8.2.2 кредитного договору було надіслано відповідачам вимоги про необхідність повернення кредитних коштів в повному обсязі, нарахованих відсотків за користування кредитом та пені, які останніми були отримані, однак, залишені без виконання (а.с. 56-58). За таких обставин справи, які підтверджуються належними, допустимими і достовірними доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи характер спірних правовідносин, а також, що кожен з поручителів відповідає перед кредитором солідарно із позичальником у тому самому обсязі, що й позичальник за порушення взятих на себе кредитних зобов'язань і в укладених між сторонами в даній справі договорах поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів, суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом правових і фактичних підстав для задоволення позову і стягнення з відповідачів, як з солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором, оскільки позичальник (боржник) порушив умови кредитного договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобов'язань, а саме - в простроченні платежів згідно з умовами договору й графіку погашення кредиту, та в неповерненні кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Аналогічні правові висновки і правову позицію наведено в постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-84цс11, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідачами надано суду не було і в матеріалах справи такі відсутні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів у рівних частинах в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 4301 грн., а саме: судовий збір в розмірі 3654 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 647 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 629, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: approved