Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 02 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «УТСК» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 28338,00 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 131224,00 грн. страхового відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника, та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] вказує, що 08.01.2020 близько 18-15 год. по вул. Гастелло, поблизу буд. 12 в м. Кривий Ріг, відбулася ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в 7-й міській лікарні. За фактом ДТП СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до ЄРДР за №12020040000000017. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.05.2020, що внесене до ЄРДР за №12020040000000017, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ознак кримінального правопорушення. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО855065. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених вимог позивачем до відшкодування містились: 56676,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV; 12100 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 131224 грн. в рахунок відшкодування витрат, у зв`язку з втратою годувальника. Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування моральної шкоди на рахунок позивача в розмірі 28338 грн. При цьому, не узгодив з позивачем розмір такого відшкодування та не надіслав позивачу письмового повідомлення про прийняте рішення про виплату. Таким чином, до стягнення з відповідача належить решта невиплаченого відшкодування моральної шкоди в розмірі 28338 грн. Також, позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, тому мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 170028 грн. Виходячи з того, ліміт відповідальності страховика по полісу «АО/0855065 за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю третіх осіб становить 200000 грн., з врахуванням сум страхового відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, до відшкодування позивачу належить 131224 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Стислий виклад заперечень відповідача. 27.09.2021 представник відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. надав відзив на позовну заяву. Вказує, що у виникненні даного ДТП вину водія автомобіля ВАЗ, днз [NUMBER] , не встановлено та не доведено, тому вважає, що в даному випадку, ДТП сталося внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою, а також наявності ознак непрямового умислу (ст. 24 КК України)/умислу (ст. 10 КУпАП) пішохода [PERSON] , що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідком ДТП. Крім того, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження № 12020040000000017 слідує, що пішохід [PERSON] намагався перетнути проїзну частину у невідведеному для цього місці, раптово вийшовши із за транспортного засобу, який стояв з правого краю проїзної частини дороги. Тобто, [PERSON] перед початком руху через проїжджу частину дороги, чітко усвідомлював небезпечність свого діяння та розумів, що він свідомо, грубо порушує ПДР, що створює небезпеку як йому самому та і іншим учасникам дорожнього руху. Таким чином, за вище перелічених обставин в діях пішохода [PERSON] вбачається непрямий умисел, або просто умисел, у зв`язку з тим, що останній усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, оскільки переходив дорогу у темну пору доби, у невстановленому для цього місці, жодним чином себе не виділяючи світлоповертикальними елементами, вийшов на проїзну частину дороги із-за стоячого ТЗ відразу перед автомобілем ВАЗ, який рухався проїзною частиною дороги. Відтак, за умов, при яких сталася ДТП у водія автомобіля ВАЗ, була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що є непереборною силою. Надзвичайний характер події, зумовлений раптовим виходом пішохода [PERSON] , внаслідок чого, відразу відбулося зіткнення даного пішохода з автомобілем. Однак, страховик, зважаючи на конкретні обставини справи та враховуючи ст.ст. 2, 3 ст. 1193 ЦК України, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 1/2 частини страхового відшкодування, у відповідності до ст. 36 Закону. Позивач [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком з 2004 року, а не пенсію по втраті годувальника. Більш того, [PERSON] по відношенню до позивача не міг бути годувальником, оскільки був безробітним та не отримував жодних доходів. Крім того, [PERSON] був наркозалежним більше 40 років, та перебував на обліку у лікаря нарколога у Криворізькому психоневрологічному диспансері, мав хронічне захворювання на ВІЧ, тому вважає, що позивач на утриманні [PERSON] , загиблого внаслідок ДТП, не знаходилась, тому не має право на тримання страхового відшкодування на умовах п. 27.2. ст. 27 ЗУ «Про ОСЦПВвнтз» та ст.1200 ЦК України, тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із їх наданням. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Отже, в даному випадку потрібно враховувати, що цивільна справа № 215/3589/21 за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди, не є складною, а тому, вважає заявлені позивачами витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. завищеними та необґрунтованими. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги, та розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду 27.09.2021 надав суду відзив на позовну заяву, та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по справі на 12-00 год. 07.07.2021. 07.07.2021 справу знято з розгляду до 12-00 год. 09.08.2021, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. Ухвалою суду від 09.08.2021 відкладено розгляд справи на 10-00 год. 03.09.2021, за клопотанням представника відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із не отриманням копії позовної заяви та додатків до нього. 03.09.2021 продовжено строк проведення підготовчого засідання по вказаній цивільній справі та відкладено підготовчий розгляд на 14-00 год. 18.10.2021, у зв`язку з неявкою позивача та представника позивача [PERSON] , щодо яких у суду відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 18.10.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11:30 год. 16.11.2021. 16.11.2021 справу знято з розгляду до 10-00 год. 10.12.2021, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.04.1965 Тернівським районним відділом РАЦС м. Кривого Рогу, [INFO] народився [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: мати [PERSON] (а.с. 20). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданому 11.01.2020 Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 19). 25.03.2020 представник [PERSON] по довіреності [PERSON] , повідомив ПрАТ «УТСК» про ДТП, яке сталося 08.01.2020 близько 18-15 год. по вул. Гастелло, поблизу буд. 12 в м. Кривий Ріг, відбулася ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в 7-й міській лікарні (а.с. 10). Згідно заяви про виплату страхового відшкодування від 25.03.2020, [PERSON] просила виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (для батьків), не менше - 131224 грн. (загиблий [PERSON] станом на момент ДТП не був офіційно працевлаштований, відтак немає можливості підтвердити розмір його доходів) (а.с. 11). Згідно заяви про виплату страхового відшкодування від 25.03.2020, [PERSON] просила виплатити страхове відшкодування пов`язане із витратами на поховання - 12100 грн. (а.с. 12). Згідно заяви про виплату страхового відшкодування від 25.03.2020, [PERSON] просила виплатити страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою - 56676,00 грн. (а.с. 13). Згідно постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області каптана поліції Гаркавого М.С., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020040000000017 від 09.01.2020 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 15-18). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 29.07.2004, [PERSON] отримує пенсію за віком (а.с. 25). 10.07.2019 між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі поліса №АО/0855065, відповідно до якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 211243», дрн [NUMBER] , і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом), строк дії полісу до 10.07.2020 (а.с. 26). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтями 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, внесеної до ЄРДР за №12020040000000017 від 09.01.2020, а.с. 15-18, встановлено, що своїми діями пішоходи [PERSON] та [PERSON] порушили вимоги розділу №4 «Обов`язки та права пішохода» ПДР України, а саме п.п. 4.1, 4.4, 4.7, 4.14 (а), 4.14 (б): пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку; у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи; пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч; пішоходам забороняється: a) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Невиконання вищевказаних пунктів ПДР України призвело до ДТП, внаслідок чого пішоходу [PERSON] були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, від яких наслала його смерть у лікарні. Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, страховик або МТСБУ не відшкодовує, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Так, судом встановлено, що вина у ДТП водія [PERSON] відсутня, а, тому, і відсутні підстави для настання його цивільно-правової відповідальності та відповідальності страхової компанії. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому, у вище вказаній Постанові Пленуму ВССУ зазначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України передбачає зменшення розміру страхового відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (передування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Таким чином, твердження позивача стосовно того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, також не заслуговують на увагу, оскільки судом, на підставі належних та допустимих доказів, достовірно встановлено відсутність вини [PERSON] в ДТП. Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження № 12020040000000017 від 09.01.2020, в умовах місця події, водій автомобіля ВАЗ 21124 [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішоході своєчасним застосуванням екстреного гальмування, як в русі автомобіля з фактичною швидкістю (85 км/год) так і за умов руху автомобіля з дозволеною в населених пунктах швидкістю (50 км/год). Отже відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки, останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути. Аналогічна позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18. Таким чином, судом не встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, завданою [PERSON] , оскільки він не мав можливості уникнути ДТП, в зв`язку з діями пішоходів, які порушили вимоги ПДД України, тому позов в частині відшкодування недоплаченого страхового відшкодування, а саме моральної шкоди в сумі 28338 грн. задоволенню не підлягає. Крім того, як встановлено та не заперечується сторонами, відповідач, зважаючи на конкретні обставини справи та враховуючи п. 2, 3 ст. 1193 ЦК України, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 28338,00 грн., тобто 1/2 частини суми страхового відшкодування, у відповідності до ст. 36 Закону, що є його правом. Так, прийнятті рішення відповідно про сплату страхового відшкодування в розмірі 1/2 частини від суми страхового відшкодування, було враховано і вину самого пішохода [PERSON] в настанні події ДТП, тому виплата страхового відшкодування саме такого розміру не суперечить вимогам закону. Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в сумі 131224 грн., на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України, слід зазначити наступне. Згідно п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Позивача [PERSON] обґрунтовуючи вказану вимогу, посилається на те, що вона є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, та за життя [PERSON] була на його утриманні. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 0.07.2004, [PERSON] отримує пенсію за віком (а.с. 25). Отже, позивач на момент загибелі сина [PERSON] досягла пенсійного віку. Заперечуючи проти задоволення вказаної позовної вимоги, відповідач посилається на те, що позивачем не доведено, що вона перебувала на утриманні загиблого [PERSON] , та він мав можливість надавати своїй матері таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», в період з 08.01.2020 встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі - 1638 грн. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно постанови про закриття кримінального провадження № 12020040000000017 від 09.01.2020 у показаннях потерпілої [PERSON] , яка є сестрою загиблого, зазначено, що її брат був наркозалежним більше 40 років, тому перебував на обліку у лікаря нарколога у Криворізькому психоневрологічному диспансері, мав хронічне захворювання: ВІЧ. Також, у заяві до ПрАТ «УТСК» на виплату страхового відшкодування, а.с. 11, вказано, що загиблий [PERSON] станом на момент ДТП не був офіційно працевлаштований, відтак немає можливості підтвердити розмір його доходів. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №165/325/17, особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність будь-якої доходів у померлого [PERSON] , а також не передбачено засобів, що він мав можливість утримувати свою матір, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні частини позову щодо відшкодування витрат в сумі 131224 грн., у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому в задоволенні вимог про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. слід відмовити. На підставі викладеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 979, 1166, 1187, 1200 ЦК України,

Outcome: dismissed