Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 56789,51 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2365,85 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 16131,74 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 35111,47 грн., штрафів на загальну суму 3180,45 грн., а також відшкодування понесеного судового збору у розмірі 1378,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач порушує умови кредитного договору, укладеного 04.05.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], та не виконує свої зобовязання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості, в добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду. До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не зявилася, суду надала клопотання, в якому просить суд справу слухати за її відсутності, заявлені позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позову. Суду також надала заперечення на позовну заяву, в яких пояснює, що відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу положень ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи те, що відповідач не підписувала «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», вони не можуть вважатися невідємною частиною кредитного договору та підставою стягнення з відповідача нарахованою позивачем суми пені та штрафу. Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами наданої копії заяви діяли «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)». Саме в редакції, що долучена до позовної заяви підпису (відмітки) про те, що відповідач з ними ознайомлена на копії таких умов відсутня. За такого вищевказані умови надання споживчого кредиту не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою частиною заяви та належним і допустимим доказом по справі. При таких обставинах відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.05.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (після реорганізації - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № DNH4KS90110188. Договір склали заява-анкета позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5479,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком користування 42 місяці. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Позивачем зазначене зобовязання виконано в повному обсязі, однак відповідач [PERSON] кредитне зобовязання не виконала, що привело до виникнення заборгованості. Відповідно до п. 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Згідно з п. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення частини кредиту за графіком кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася поверненню по графіку та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК до повного погашення кредиту, оскільки він наданий на умовах платності за його користування. Відповідач не виконує своє кредитне зобов'язання. Відповідно до п.1 ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Станом на 24.02.2016 відповідач має заборгованість перед банком за кредитним договором в розмірі 56789,51 грн., яка складається з наступного: - 2365,85 грн. заборгованість за кредитом; - 16131,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 35111,47 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2680,45 грн. штраф (процентна складова). Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем не надано. Отже, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача сум заборгованості за кредитом суд визнає обґрунтованими та законними. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг. Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 549 ЦК України передбачено, що «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання». Пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності. Але статтею 551 ЦК України передбачено, що «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення». За таких обставин, суд враховує норми ст. 3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку та умов кредитного договору, за порушення позичальником строків та умов виконання зобовязання за кредитним договором (прострочення сплати кредиту в сумі 2365,85 грн. та процентів в сумі 16131,74 грн.) позивачем нараховано пеню в сумі 35111,47 грн. (за прострочення сплати кредиту). Суд вважає, що вимога про нарахування та сплати пені за кредитним договором є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитно договору пені (35111,47 грн.) є надмірно великим порівняно з розміром заборгованості за кредитом (2365,85 грн.) та процентами за його користування (16131,74 грн.), та враховуючи положення ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, вважає за можливе зменшити розмір пені до 10000 грн. Що стосується штрафів (фіксованої та процентної складової), які банк просить стягнути з боржника за порушення ним умов кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності. Відповідно до умов та порядку надання споживчого кредиту(5.1), при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, а саме порушенні порядку та строку погашення кредиту, а також сплати відсотків за користуванні кредитом, позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Відповідно до пункту 5.3. умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Тобто, сплата як пені так і штрафу договором передбачено фактично за порушення одних і тих же умов договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що боржника необхідно звільнити від сплати штрафу по кредитному договору у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 2680,45 грн. (процентна складова). Твердження відповідачки про те, «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою частиною заяви та належним і допустимим доказом по справі спростовується наступним. В заяві позичальника № DNH4KS90110188 в розділі Банківські послуги зазначається наступне: «Я ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Я виражаю свою згоду, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між мною та Банком кредитно-заставний договір. Я підтверджую, що вся надана мною інформація достовірна. Зобовязуюсь про всі зміни повідомляти Банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення». Підписавши дану заяву позичальника, відповідачка підтвердила те, що вона ознайомилася та згодна з усіма умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, включаючи і «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)». З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором № DNH4KS90110188 від 04.05.2006 року у розмірі 38497,59 грн., яка складається з: 2365,85 грн. заборгованість за кредитом; 16131,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10000 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Під час подання до суду позовної заяви судовий збір позивачем було сплачено в розмірі 1378,00 грн., що є мінімальним розміром судового збору відповідно до розміру ставок судового збору, що передбачені ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Виходячи із вищенаведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial