Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], згідно якого просить виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом з їх малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з кімнати [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до свідоцтва Серії ЖБ № 234481 від 18 вересня 1998 року позивач є власником гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - гуртожиток). 16 березня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір найму житла № 23 ф, відповідно до якого позивач здав відповідачу у найом за плату три ліжко-місця. Також, 01 жовтня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір № 34 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, згідно якого позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 17,2 кв.м., а відповідач, в свою чергу, зобов'язався своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. При цьому, в п. 6.1 Договору № 34 встановлений строк його дії до 31 грудня 2010 року та передбачено, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією з сторін не буде письмово заявлено про наміри розірвати договір або переглянути його умови. Разом з тим, оскільки [PERSON] звільнився з роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) за угодою сторін з ініціативи адміністрації 11 липня 2013 року позивачем було запропоновано відповідачу укласти з 13 липня 2013 року новий Договір оренди (найму) житла. Проте, [PERSON] відмовився від підписання даного договору, у зв'язку з чим 12 липня 2013 року йому було надано нарочно повідомлення № 0906 про необхідність укладання договору найму (оренди) житла або звільнення 3-х ліжко-місць в кімнаті № 20/1 в десятиденний термін. При цьому, [PERSON] з даним повідомленням № 0906 ознайомився, але від підпису відмовився. Таким чином, оскільки [PERSON] від запропонованої позивачем пропозиції щодо укладання нового Договору найму (оренди) житла відмовився 07 серпня 2013 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення № 1055, яким позивач повідомив останнього про розірвання Договору № 34 від 01 жовтня 2010 року з 31 грудня 2013 року. Проте, позивач наголошує, що не зважаючи на норми чинного законодавства України та умови Договору № 34 від 01 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] зі своєю родиною продовжують безпідставно проживати у гуртожитку позивача та незаконно користуватись його майном. Крім того, відповідачі також ухиляються від укладання нового Договору найму (оренди) житла, оплату за проживання, згідно запропонованого Договору найму (оренди) житла не здійснюють, чим порушують права позивача, як власника майна, та завдають йому значні матеріальні збитки, що в свою чергу негативно відображається на фінансовому стані підприємства позивача. На підставі зазначеного позивач вважає дії відповідачів протиправними, у зв'язку з чим просить позов задовольнити та виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом з їх малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з незаконно займаного приміщення без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача Філатова О.Б. позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні 12 червня 2014 року проти задоволення позову заперечували, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. В судове засідання 25 червня 2014 року не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Скопич Д.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та наголосила, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, відповідно до чинного законодавства України не припустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей, при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Таким чином, виселення відповідачів разом з їх малолітніми дітьми без надання їм іншого жилого приміщення є порушенням прав дітей на житло. Прокурор Тесленко В.В. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем є прямим порушенням прав дітей на достатній рівень життя. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представників відповідача і третьої особи, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Так, в судовому засіданні встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві колективної власності Відкритому акціонерному товариству (надалі - ВАТ) «Трест «Київміськбуд - 2», про що свідчить копія Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18 вересня 1998 року, Серії ЖБ № 23481 (а.с. 7). 16 березня 2009 року між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та [PERSON] було укладено Договір найма житла № 23ф, згідно умов якого ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» здав [PERSON] у найом 3 (три) ліжко-місця у гуртожитку, за орендну плату у розмірі 1 227 грн. 66 коп., терміном з 16 березня 2009 року по 31 грудня 2009 року (а.с. 8-12). Згідно п.п. 1.11 даного Договору житло, що здається в найом, призначене для проживання наймача, а також осіб, які проживають разом з ним на законних підставах, а саме: дружина [PERSON], син - [PERSON], донька [PERSON]. При цьому, у п.п. 2.4.7 Договору найму житла № 23ф передбачено, що у разі спливу терміну дії даного договору [PERSON] має право використати свою переважність на продовження терміну його дії, або підписання нового на схожих умовах. Крім того, 01 жовтня 2009 року між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та [PERSON] було укладено Договір № 34 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, згідно якого ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» зобов'язався надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 17,2 кв.м., а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Також, в п. 6.1 Договору № 34 встановлений строк його дії до 31 грудня 2010 року та передбачено, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією з сторін не буде письмово заявлено про наміри розірвати договір або переглянути його умови. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, укладання вищезазначених договорів та надання [PERSON] у найм 3 (трьох) ліжко-місць у гуртожитку було пов'язано з тим, що останній був працівником (монтажник внутрішніх сантехсистем та обладнання 4 розряду) БМУ № 3 ВАТ «Трест Київспецбуд». На даний час Відкрите акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується копією Статуту (а.с. 25-30). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із звільненням [PERSON] з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з ініціативи адміністрації позивачем було надіслано повідомлення № 0960 від 12 липня 2013 року, в якому [PERSON] було запропоновано укласти новий Договір найму (оренди) з 13 липня 2013 року або у термін 10 календарних днів з дня отримання даного повідомлення звільнити три ліжко-місця в [ADDRESS] (а.с. 16). Проте, відповідач [PERSON] відмовився від запропонованої пропозиції позивача, про що свідчить його підпис - «не згоден» на примірнику нового Договору найму (оренди) № 82ф від 09 липня 2013 року (а.с. 13-15). При цьому, відповідно до п.п. 6.1 Договору № 34 від 01 жовтня 2009 року визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2010 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією з сторін не буде письмово заявлено про наміри розірвати договір або переглянути його умови. На підставі зазначеного та враховуючи відмову [PERSON] від укладання з позивачем нового Договору найму (оренди) 07 серпня 2013 року позивачем було надіслано [PERSON] повідомлення № 1055 про те, що Договір № 34 від 01 жовтня 2009 року не буде продовжений на 2014 рік та припиняє свою дію 31 грудня 2013 року. Таким чином, відповідно до п.п. 6.1 зазначеного Договору позивач повідомив відповідача [PERSON] про наміри розірвання договору та необхідності останнього разом з його родиною звільнити займане житлове приміщення до 31 грудня 2013 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому, ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Разом з тим, не зважаючи на зазначене, станом на день розгляду справи судом відповідачі по справі продовжують безпідставно проживати у [ADDRESS] (а.с. 73), ухиляються від укладання нового Договору найму (оренди) житла та не здійснюють оплату за проживання, згідно запропонованого Договору найму (оренди) житла, чим порушують права позивача, як власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати у сумі по 121 грн. 80 коп. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 116 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 629, 785, 810 ЦК України та

Outcome: approved