Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 05 квітня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення орендної плати. У судовому засіданні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] є та [PERSON] є власниками по Ѕ частини земельної ділянки площею 6.9040 га, з кадастровим номером 6325781500:01:000:0056 розташованої на території Шевченківської селищної ради Харківської області. Позивачі , 08 червня 2017 року уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки з [PERSON] .Після підписання договору він був зареєстрованим державним реєстратором, [PERSON] за №20849565 , №20849881. Договори були укладені строком на 20 (двадцять) років. Позивачами зазначається , що орендар впродовж більше двох років не виконує умови договорів , в частині сплати орендної плати, що порушує п.9 Договорів в якому зазначено - орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 6% від грошової оцінки земельної ділянки (розмір орендної плати: грошової - у гривнях) 6045.73 гривень на рік оренди. Будь- яких пояснень з цього приводу не надає. На теперішній час виникла заборгованість яка складає 12091.46 грн. кожному. Враховуючи , порушення орендарем умов договору вважають,що це є підставою для його розірвання та стягнення з відповідача орендної плати в примусовому порядку. Представник позивачів в судому засідання підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судові засідання не з`явився , про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. Поважної причини неявки суду не повідомив. Відзиви проти позову не надав. Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільного процесуального кодексу України. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 20 травня 2021 року після усунення недоліків та отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 22 червня 2021 року. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Поважної причини неявки суду не повідомив, відзиву (заперечення) проти позовних вимог не надав. Суд, заслухавши пояснення позивачів, адвоката, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №177 державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області від 4 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частини земельної ділянки площею 6.9040 га, з кадастровим номером 6325781500:01:000:0056, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Безм`ятежненсьої сільської ради Шевченківського району Харківської області. 08 червня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договори оренди землі за умовами , яких [PERSON] та [PERSON] надали, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування по Ѕ частині кожного , земельної ділянки площею 6.9040 га, з кадастровим номером 6325781500:01:000:0056, строком на 20 років. Договори оренди землі були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про інше речове право: 20849565 та номер запису про інше речове право: 20849881. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі». Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» вказаного закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єкт за договором оренди землі відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду землі» вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі», розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього закону та за умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Так, пунктом 10,11 договору оренди землі від 8 червня 2017 року передбачено, що орендна плата має вноситися щороку до 20 числа за звітним роком з урахуванням індексу інфляції. Оскільки в договорі встановлений строк (термін), то за умовами договору орендар зобов`язався виплачувати власнику земельної ділянки у повному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою до 20 числа за звітним роком місяця . Згідно з ч.1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У даному випадку такою подією є виплата орендної плати саме до 20 числа за звітним роком місяця. Таким чином, у даному випадку невиконання відповідачем обов`язку сплатити орендну плату у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати в розумінні п. «д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України. Пунктом 36 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: 1) взаємною згодою сторін; 2) рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (несплата орендної плати). Так, розділом «Орендна плата» договору оренди землі на відповідача покладено обов`язок своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою. З листів про сплату орендної плати позивачі зверталися у 2019-2020 роках, але відповіді та коштів, так і не отримали до теперішнього часу , що вбачається з копії листів від 18 березня 2021 року (а.с.18, 19, 21, 32, 33, 35). У відповідності до п. 9 договорів оренди від 08 червня 2017 року орендна плата за її користування складає 6 відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (розмір орендної плати: грошової - у гривнях) що становить -6045.73 гривень. Відповідно за рік оренди [PERSON] мав сплатити кожному позивачу по: 6045.73 грн. отже за несплату орендної плати з 2019 по 2020 рік заборгованість складає кожного по 12091.46 гривень . Представник позивача зазначив, що з кінця 2018 року орендар взагалі не використовує земельні ділянки, та не сплачує податкові налоги за землю. Позивачам надходять листи про попередження не сплати податків на землю. (а.с.21, 22, 35). У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 96, 206 Земельного кодексу України, ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним і землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Приписами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 31 зазначеного вище Закону встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд. Абзацом 3 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 № 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред`явлення позову про розірвання договору. П. 2.20. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6 зазначено, що під час вирішенні спорів про розірвання договору і оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно п. 2.23. Пленуму ВГСУ № 6 від 17 травня 2011 року , який був прийнятий до уваги місцевим господарським судом під час прийняття рішення по справі, суди, розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, мають мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до підпункту 147 п. 1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Статтею 96 Земельного кодексу України, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Відповідно до висновків Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі №6-824цс16, обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п.п. 34, 35, 36, 37 вищевказаного договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Розірвання договору оренди землі в однострунному порядку не допускається. Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту д) частини першої статті 141 Земельного кодексу України, частини другої статті 651 Цивільного кодексу України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)». Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не сплачував орендну плату позивачам у період з 2019 по 2020 рік. Оскільки відповідач систематично не виконує своїх обов`язків щодо своєчасної сплати орендної плати, що істотно порушує права власників земельної ділянки, якими є позивачі, а звернення позивачів до відповідача з пропозицією про виконання зобов`язання за договорами оренди землі залишені останнім без відповіді, то за таких обставин порушені права позивачів підлягають захисту в судовому порядку в спосіб, який просять позивачі. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Судові витрати сплачені [PERSON] в розмірі 1362.00 грн. та [PERSON] в розмірі 1362.00 грн., підтверджено документально, підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Outcome: approved