Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. В квітні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], проте без його дозволу в будинку проживає відповідачка, договору найму з нею не укладав та на його прохання звільнити будинок, в категоричні формі відмовляється. В листопаді 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна набутого під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в якому просила: - визнати домоволодіння [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності її та [PERSON], померлого [INFO] року, як чоловіка та жінки, що проживали однією сім'єю; - здійснити поділ вказаного домоволодіння, виділивши їй Ѕ частину будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проживала однією сім'єю з [PERSON] з 01.01.2004 року і до дня його смерті, яка сталася [INFO] року, за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання вони збудували курятник, водну свердловину, провели водогін до будинку, замінили вікна у будинку, збудували літню кухню та добудували веранду. Крім вказаних споруд, у домоволодінні постійно проводився косметичний ремонт, відбувалися поліпшення його стану. Таким чином, за час спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] стан домоволодіння [ADDRESS] значно покращився, вартість його істотно збільшилась, а тому вважає, що має достатньо підстав претендувати на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року, справа № 743/1605/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку та справа № 743/1130/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення об'єднано в одне провадження. Узагальнена позиція сторін щодо заявлених позовних вимог, яка висловлена в судовому засіданні та в заявах по суті: - [PERSON], його представник [PERSON] просили задовольнити позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, з підстав вказаних в ньому та відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку, з тих підстав, що: ?[PERSON] дійсно з травня 2001 р. проживав з [PERSON] в незареєстрованому шлюбі; ?[PERSON] успадкував будинок після смерті матері, а відтак вимоги [PERSON] про віднесення вказаного вище будинку до спільної сумісної власності подружжя суперечить нормам чинного сімейного законодавства, а отже не підлягають задоволенню; ?[PERSON], всупереч нормам ЦПК України щодо доказування, не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів щодо будівництва (поліпшення, ремонту) господарських будівель та споруд, зокрема - на придбання будівельних матеріалів; - [PERSON], її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення та просили задовольнити позов [PERSON] про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку, з таких підстав: ?[PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS] яке було в занедбаному стані, оскільки [PERSON] до 2004 року проживав самотньо, майже постійно вживав алкогольні напої; ?за час спільного проживання набули наступне майно: oу 2006 р. збудували курятник; oу 2012 р. збудували водну свердловину та провели водогін у будинку; oу 2013 р. у всьому будинку замінили вікна на пластикові склопакети, oу 2014 р. збудували літню кухню та в цьому ж році добудували веранду до будинку, проводили косметичний ремонт, відбувалось поліпшення його стану; ?за час спільного проживання однією сім'єю стан вказаного домоволодіння значно покращився, а відтак вартість його істотно збільшилась, а відтак, посилаючись на ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України, вважає, що за час спільного проживання з [PERSON] набула права на частину майна набутого ними за час проживання сім'єю; ?вказане в сукупності з тим, що вона в цьому будинку проживає з 2001 р., з тим, що будинок в якому вона зареєстрована (в с. Олександрівка Ріпкинського району) перебуває в аварійному стані, спростовує доводи [PERSON] про наявність підстав для її виселення з житлового будинку. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судовим розглядом даної справи встановлено, з матеріалів цивільних справ: № 743/126/17 за позовом [PERSON] до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування, № 743/537/17 за позовом [PERSON] до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка і дружини однією сім'єю без шлюбу, № 743/1127/17 за позовом [PERSON] до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, [PERSON] про здійснення перерозподілу спадково, спільно нажитого майна шляхом виділення частки із всього спільно нажитого нерухомого майна, літньої кухні, веранди, комори, водяної скважини, вікон пластикових вбачається, а з судових рішень по ним встановлено, що: - 20 грудня 1989 р. виконавчим комітетом Ріпкинської селищної ради народних депутатів, на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] - 20 грудня 1989 р. Чернігівським МБТІ проведено реєстрацію вказаного житлового будинку за [PERSON]; - [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується повторним свідоцтвом про її смерть (Серія [NUMBER]); - рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 р. (справа № 743/126/17) встановлено, що [PERSON], в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР успадкував майно, яке належить [PERSON], яка померла [INFO] року; - [PERSON] помер [INFO] р., що вбачається з свідоцтва про його смерть (Серія [NUMBER]); - 31 травня 2016 р. приватним нотаріусом [PERSON], за заявою [PERSON], як спадкоємця другої черги після смерті [PERSON], яка сталась [INFO] р., відкрита спадкова справа; - згідно ст. 1262 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON], яка сталась [INFO] р.; - рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 р. (справа № 743/126/17) визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] яке на даний час набрало законної сили та не може бути поставлено під сумнів; - рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 р. (справа № 743/537/17) встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою понад п'ять років з 1 січня 2004 року (дати набрання чинності Цивільним кодексом України) до [INFO] року (часу відкриття спадщини після смерті [PERSON]), при цьому встановлено, що вказані особи фактично в таких відносинах проживали з травня 2001 р.; - з копії будинкової книги та довідки виконкому Ріпкинської селищної ради №808 від 28.03.2017 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] немає зареєстрованих осіб; - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з довідки Олешнянської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області № 105 від 27.04.2017 року. Допитом свідків встановлено наступне: - свідок [PERSON] показала, що з 1976 року вона проживає в с. Глинянка Ріпкинського району, добре знала [PERSON]. В 2001 році, після того як померла мати [PERSON], він привіз жити до себе [PERSON]. В 2005 році вона заходила до їхнього будинку. На той час, це була старенька хата, матері [PERSON], без веранди і кухні. За час проживання [PERSON] з [PERSON], вони побудували веранду, кухню, вікна поміняли. Вони пробили свердловину та провели до будинку воду. Про [PERSON] лише хорошої думки і як і інші мешканці села. Вона хороша господиня, добре готує, обробляє город, закриває багато консервації, влітку ходить в ліс збирати ягоди. [PERSON] після смерті матері випивав. У [PERSON] є двоє братів, один з них допомагав добудовувати будинок, а інший, який живе за кордоном, допомагав матеріально; - свідок [PERSON] показала, що [PERSON] проживала з [PERSON], доглядала його, готувала, прала, прибирала в будинку, обробляла город. За час спільного проживання побудували веранду, кухню. Мати [PERSON] проживала певний час с дочкою, мати отримувала пенсію. У [PERSON] є два брати, один, який проживає за кордоном, допомагає сестрі матеріально, а інший, [PERSON] допомагає по будівництву. [PERSON] їй розповідала, що вони брали кредит для будівництва; - свідок [PERSON] показала, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], останні побудували сарай, літню кухню, вікна пластикові поставили, свердловину пробили. Багато в чому допомагав брат [PERSON], в тому числі допомагав робити поточний ремонт в будинку. Мати [PERSON] проживала певний час з ними, отримувала пенсію; - свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON], жили разом як чоловік і дружина. [PERSON] готувала, прала, прибирала, городину всю вирощували, кошти витрачали спільно, разом здійснювали покупки, разом брали кредити, працювали дружно. За час спільного проживання вікна міняли на пластикові, і меблі купували і холодильник. Поміняли двері, добудували веранду, провели до будинку воду, літню кухню побудували, сарай. Її чоловік допомагав будувати, інколи вони допомагали матеріально. Мати [PERSON] стала погано почувати, тому вона забрала її до себе. Матір отримувала пенсію і гроші віддавала [PERSON]. Хресна [PERSON] теж допомагала матеріально. З 2010 року [PERSON] отримує пенсію; - свідок [PERSON] показав, що [PERSON] його рідна сестра, вона проживали з [PERSON] з травня 2001 р.. В 2006 році він допомагав побудувати [PERSON] курятник. В 2012 році провели воду, витратили близько 2000 грн на насос та 3000 грн на буріння свердловини. Крім того, купували матеріал, провели воду до будинку, зробили каналізацію. В 2013 році вікна поміняли, близько 5000 грн витратили. Вікна лише демонтували, все останнє він зробив. Веранду прибудував, 2014 року зробили літню кухню. Він за фахом столяр. Також робив стелю у веранді, двері свої привіз та сестрі поставив, грубку зробив, бо розпадалася. Він працював у м. Москві, брат проживає в Німеччині, допомагали сестрі матеріально. [PERSON] та [PERSON] курей тримали, город обробляли. Мати проживала з [PERSON], допомагала матеріально, хресна теж допомагала [PERSON], бо своїх дітей не було. Інколи [PERSON] та [PERSON] брали кредит для купівлі будматеріалів. Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона, коли прийшла жити до [PERSON] в будинку нічого не було, навіть руки ніде було помити. За 16 років багато чого зробили. В 2006 році побудували курятник, в 2012 році пробили свердловину та провели до будинку воду, в 2013 році поміняли вікна на пластикові, в 2014 році побудували кухню та веранду. Допомагали її рідні брати. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В постанов від 5 листопада 2014 року Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що аналіз норм статей 383, 391, 405 ЦК України та статті 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем. Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 визначає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Оцінка суду. Оцінивши наявні докази та наведені вище норми права, суд робить висновок, що: - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] по відношенню один до одного не є особами, які спільно проживали та вели спільне господарство; - позивач [PERSON] є власником житлового будинку, з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на підставі судового рішення, який первісно належав [PERSON], як матері [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, а після смерті останньої житловий будинок успадкував [PERSON], не оформивши своїх спадкових прав; - позивач [PERSON] у вказаному будинку не проживає, так як зареєстрований та проживає в сусідньому будинку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] вселилась в будинок, за згодою [PERSON], так як останні з травня 2001 р. перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживала у спірному будинку в якості члена сім'ї власника і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, а відтак право користування будинком у відповідачки [PERSON] виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України); - відповідачка [PERSON] користувалась спірним будинком під час дії сервітуту, а на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, так як після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в яку входить вказаний будинок, який, як вже зазначалось, на підставі судового рішення, набув [PERSON]; - [PERSON], як спадкоємиць четвертої черги після смерті [PERSON] не має переважного права на спадкування перед [PERSON], як спадкоємцем другої черги. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що право власності є важливим атрибутом правової держави та демократичного суспільства та на те, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], та не може в повній мірі реалізувати своє право власності, зокрема в частині розпорядження вказаним домоволодінням, виходячи з того, що право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд дійшов висновку, що порушене право власника [PERSON] підлягає захисту шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого приміщення. Щодо позовних вимог [PERSON], то по справі не встановлено, що за участю [PERSON] була істотно збільшена житлова площа будинку, який належав [PERSON], а тому відсутні підстави визнавати спірний жилий будинок спільною сумісною власністю. Що ж стосується доводів щодо участі позивача [PERSON] у збільшенні цінності будинку за рахунок його капітального ремонту, будівництва та поліпшення допоміжних приміщень, то відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» (п.п. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво. Крім того, [PERSON] не було надано суду належних та допустимих доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку, при тому, що показання свідків та самої відповідачки, як свідка такими не являються. При цьому, навіть в разі задоволення клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи це не змінило б ситуацію, так як будівництво та поліпшення допоміжних приміщень біля будинку, на які посилається [PERSON], не може свідчити про істотні зміни у будинку, оскільки не змінює призначення будинку. Посилання [PERSON] на постанову Верховного Суду від 03.09.2018 р. (справа № 743/126/17) є помилковим, так як вказаним судовим рішенням не визначено правовий режим спірного майна, а роз'яснено [PERSON] про те, що вона має право на звернення до суду із вимогою про визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, спільною сумісною власністю та її поділ, чим і скористалась [PERSON], а суд об'єднав дані вимоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, здійснення поділу житлового будинку шляхом виділення співвласнику 1/2 частини будинку слід відмовити. Розподіл судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи документальне підтвердження, суд знаходить, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 640 грн, сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved