Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього заборгованість за кредитом в сумі 18 774 гривні 18 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2009 року відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору б/н, [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 600 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами банківських послуг складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача. Представник позивача Нестерук Ю.В. направив до суду письмову заяву щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю (а.с.32). Відповідач [PERSON] також направив до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 30 ). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України,особа, яка бере участь у справі , має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Норми ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України вказують на те, що у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав, суд може ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Так, судом встановлено, що 12 лютого 2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено правочин шляхом написання позичальником письмової заяви №1112020200086999253 про видачу йому кредитного ліміту у сумі 500 гривень (а.с.8). Досліджуючи письмовий розрахунок заборгованості по кредитному договору укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] встановлено, що після написання [PERSON] 12.02.2009 року заяви про видачу йому кредитного ліміту в сумі 500 гривень, в подальшому він банком був збільшений на підставі Умов і правил надання банківських послуг до 14 731гривні 96 копійок (а.с.6). Суд вважає, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо збільшення кредитного ліміту відповідачу [PERSON] обумовлені договірними зобов'язаннями між ними, так як згідно до пунктів 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, які є додатком до укладеного між банком та відповідачем правочином та визначають умови, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надає клієнтам платіжні картки та інші банківські послуги, клієнт при підписанні заяви про видачу йому кредиту, надає право банку в любий момент змінювати (збільшувати чи зменшувати) його ліміт (а.с.10). Також, письмовий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 12.02.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] станом на 30.05.2014 рік вказує на виконання позивачем своїх договірних зобов'язань (а.с.6). При написанні відповідачем [PERSON], як позичальником, письмової заяви №1112020200086999253 про видачу йому кредитного ліміту у сумі 500 гривень, він зобов'язувався здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості ( а.с.8). Згідно до Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, які є додатком до укладеного між банком та відповідачем правочином та визначають умови, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надає клієнтам платіжні картки та інші банківські послуги, в разі порушення позичальником своїх зобов'язань, він несе відповідальність у відповідності з чинним законодавством України( а.с.9). Також, відповідно до п. 6.5. вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань по правочину, що укладений 12 лютого 2009 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом написання позичальником письмової заяви №1112020200086999253 про видачу йому кредитного ліміту у сумі 500 гривень, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» наявну заборгованість, включаючи заборгованість по кредиту, відсотки , штрафи та комісійні виплати. Суд встановив, що договірні зобов'язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] існують та не припинилися на момент розгляду цивільної справи, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав відсутні. Так, у відповідності до пункту 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що укладений між позивачем та відповідачем договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується та той самий строк (а.с.13). Суду не були надані докази, які б підтверджували дії сторін на припинення договору. У відповідності до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , пов'язаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази , які підтверджують сплату позивачем судового збору ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved