Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якій просить: встановити факт її постійного проживання разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в [ADDRESS] . В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що жилий будинок [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору, головою якого був її батько [PERSON] . Станом на 1991 рік колгоспний двір рахувався за головою двору [PERSON] та його дружиною [PERSON] [INFO] її тато помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна йому частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд. Разом з ним на день смерті проживала його дружина [PERSON] , яка після його смерті не заявляла про відмову від спадщини та вступила в управління та володіння спадковим майном. Таким чином мати спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. 20.05.2013 [PERSON] склала заповіт в користь [PERSON] , а [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок та господарські будівлі і споруди. На день смерті разом з спадкодавицею проживала без реєстрації дочка [PERSON] . Інших спадкоємців та осіб, які б претендували на обов`язку частку у спадщині немає. Вона здійснювала догляд за матір`ю, вела спільне господарство та займалася її похоронами. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заяви, клопотань учасників справи. Позивачка подала заяви про усунення недоліків позовної заяви та розгляд справи за її відсутності (а.с.34-35, 45-46). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечення проти задоволення позовних вимог (а.с.44). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.30-31) Ухвалою від 16.09.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38). Ухвалою підготовчого засідання від 22.01.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.42). Ухвалою підготовчого засідання від 08.04.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Журавненську селищну раду (а.с.51-52) Ухвалою від 08.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.53-54). Ухвалою судового засідання від 14.06.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.55). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.04.1973 (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.03.1990, після укладення шлюбу дружині прізвище змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.03.1990 (а.с.10). Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 20.06.1998 та серії [NUMBER] від 23.05.2013, [PERSON] помер [INFO] у м. Жидачів Львівської області, [PERSON] померла [INFO] в с. Лютинка Жидачівського району Львівської області (а.с.11, 12). Як вбачається з витягу з погосподарської книги с.Лютинка, станом на 1991 рік будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , головою колгоспного двору, помер [INFO] , [PERSON] , дружиною, яка є останній член колгоспного двору, що померла [INFO] . Інших членів двору немає (а.с.13). Довідками Мельницької сільської ради від 21.01.2019 №32 та №33 встановлено, що [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в с. Лютинка Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] . Заповіт в сільській раді не посвідчувався. Разом з ним до дня смерті проживала дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Мельницької сільської ради посвідчувався 20 травня 2013 року під №39 в користь [PERSON] . Разом з нею до дня її смерті проживала без реєстрації дочка [PERSON] . На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано (а.с.14, 15). Згідно з довідкою Стрийського МБТІ №196 від 04.02.2019, по [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», сараєм «В», сараєм «Г», навісом «Д», воротами №1, колодязем «к», огорожею №4 (а.с.16). Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.12.2013, від імені [PERSON] 20.05.2013 в Мельницькій сільській раді посвідчено заповіт (а.с.17). Постановою нотаріуса Жидачівської ДНК від 22.02.2019, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.18). Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити спадщину після її смерті. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Нормою частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені в пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Приписами частини 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] постійно проживала з матір`ю [PERSON] до дня смерті і на день смерті [INFO] у [ADDRESS] . Суд зауважує, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] на час смерті останньої повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами), які узгоджуються між собою та відповідають критеріям належності і допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Таким чином, суд доходить обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність факту постійного спільного проживання позивачки з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Суд зазначає, що встановлення цього факту породжує для позивачки юридичні наслідки, оскільки усуває перешкоди у вирішенні питання спадкування нею належних [PERSON] прав, що належали тій на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Крім цього, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 1991 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/2 частці цього двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина (зокрема на 1/2 частку у колгоспному дворі). Єдиним спадкоємцем першої черги за законом відповідно до вимог статті 529 ЦК УРСР, який прийняв спадщину, була його дружина [PERSON] , оскільки вона фактично вступила в управління спадковим майном, залишившись проживати у спірному житловому будинку після смерті спадкодавця та користуватися ним. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким заповіла все належне їй майно дочці [PERSON] . З огляду на дату смерті спадкодавиці [PERSON] ( [INFO] ) спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , фактично прийняла спадщину, оскільки, як встановлено вище судом, постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї. Однак відсутність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , позбавляє її можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved