Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на\~\~ користь [PERSON]\~\~ аліменти на утримання доньки\~\~ [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму\~\~ на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи\~\~ з 01.12.2016\~\~ року\~ до повноліття дитини. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.39/. З таким рішенням не погодилась позивач, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Фактично заявник апеляційної скарги не погодилась з тим, що суд першої інстанції стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини не з дати подання позовної заяви - 19.07.2016 року, а з 01.12.2016 року, про що, зокрема, зазначив її представник у судовому засідання /а.с.52-53/. Як вбачається з матеріалів справи, з 21.07.2001 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.02.2011 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю, що сторонами не заперечується /а.с.6/. Стягуючи з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків, відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу, а оскільки він має постійний дохід, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) ), але не менше 30 % прожиткового мінімуму\~\~ на дитину відповідного віку щомісячно. Визначаючи дату, з якої необхідно проводити стягнення аліментів, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач надавав допомогу на утримання дитини, а тому вирішив проводити їх стягнення з 01.12.2016 року. Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 19.07.2016 року, а тому, в силу вищевказаних норм закону, саме з дня подання позовної заяви мають бути присуджені аліменти за рішенням суду /а.с.3-4/. Зокрема, в супереч вимогам ст.10,60 ЦПК України відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження надання ним матеріальної допомоги на утримання дитини, а стосовно цієї обставини позивач заперечувала. Крім того, у будь-якому випадку, надання дитині фінансової підтримки є обовязком відповідача, як батька, та не є підставою для відхилення від норм ч. 1 ст. 191 СК України. Таким чином рішення суду першої інстанції від 05.12.2016 року слід змінити в частині зазначення періоду стягнення аліментів, визначивши дату початку такого стягнення як 19 липня 2016 року. В решті рішення суду відповідає вимогам закону, відтак залишається в силі.

Outcome: partial