Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року «Про передачу присадибних ділянок у приватну власність» земельну ділянку площею 0,10 га із загальної площі земельної ділянки - 0, 1556 га, розташованої за адресою: м.Коломия, вул. Богданова, 6, передано у власність [PERSON], на підставі чого 15.02.1994 року вказаною радою видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-193. Цільове призначення переданої у приватну власність ділянки визначено для обслуговування будівель та господарських споруд. Решту земельної ділянки, тобто 0,0556 га, надано [PERSON] в постійне користування. Однак, 08.02.1994 року, тобто до видачі вказаного Держакту, [PERSON] звернулась з письмовою заявою до виконкому зазначеної ради з проханням надати дозвіл на виділення із земельної ділянки, закріпленої за її будинком, тобто із 0, 1556 га, земельну ділянку площею 600 кв.м. під будівництво будинку її дочці [PERSON]. 24.02.1994 року [PERSON] також звернулась з письмовою заявою до цього ж виконкому з проханням про виділення їй земельної ділянки тією ж площею під будівництво будинку із загальної площі земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Коломия, вул. Богданова, 6, наданої для обслуговування будівель і господарських споруд [PERSON] Розглянувши заяви [PERSON] та [PERSON], виконком Коломийської міської ради 16.03.1994 року прийняв рішення № 85 «Про надання земельних ділянок у безстрокове користування для будівництва індивідуальних житлових будинків», на підставі якого [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м., із зазначенням адреси: вул.Богданова 6а, за рахунок лишків земельної ділянки, закріпленої за вказаним будинком [PERSON] Вказану ділянку надано [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку. Отже, на думку позивача, у приватній власності [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0956 га, а не 0,10 га, як це зазначено у вищевказаному Державному акті на право приватної власності на землю, оскільки на час його видачі та державної реєстрації [PERSON] фактично відмовилась від частини земельної ділянки, переданої їй у приватну власність. На виділеній [PERSON] земельній ділянці на даний час знаходиться незавершений будівництвом будинок, готовність якого становить 50%. Цей будинок належить на праві приватної власності позивачу, який придбав це майно в [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.07.1997 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-693. У відповідності до пункту 1 вказаного договору всі обов'язки по закінченню будівництва цього будинку перейшли до позивача згідно з рішенням виконкому Коломийської міської ради №138 від 17.06.1997 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному житловому будівництву». Позивач вважає, що вищевказане рішення виконкому №357 від 15.12.1993 року не відповідає вимогам ст.17 Земельного кодексу України (далі в тексті - ЗК України (в ред. 1992 року)), згідно з якою передача земельних ділянок у власність громадян проводиться після затвердження проектів їх відведення, чого в дійсності не було. Позивач також стверджує, що згідно з рішенням виконкому № 85 від 16.03.1994 року за замовленням [PERSON] проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро міста Коломиї розроблено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] в м.Коломиї, по вул. Богданова, 6а, який затверджено головним архітектором м.Коломиї 17.06.1997 року. Крім того, у відповідності з проектом забудови земельної ділянки винесено в натурі її межі, а також виготовлено проект забудови земельної ділянки у відповідності до Генерального плану забудови міста, який погоджений тим же архітектором. Позивач вважає, що попередні власники суміжних земельних ділянок по вул. Богданова, 6 та 6а повинні були подати заяви про розробку і виготовлення планів цих ділянок, в яких (планах) були б визначені нові розміри та межі земельних ділянок, та на підставі яких виготовити Державні акти про право приватної власності на землю, але свого часу вказані дії здійснено не було. На замовлення [PERSON] ТОВ «Тиса Захід» розроблено збірно-кадастровий план наданої їй в користування земельної ділянки, в якому визначено її розміри та межі. Після смерті [PERSON] на підставі залишеного нею заповіту, посвідченого Коломийською державною нотаріальною конторою 28.08.1980 року за №Д-536, частина належної їй земельної ділянки з уточненою площею 976 кв.м., яка перевищує площу ділянки, яка була у власності спадкодавця на час її смерті, успадкована її сином відповідачем [PERSON], про що державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 23.07.2004 року та 20.11.2008 року видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі відповідно за № 2-1676 та №2937. На підставі цих свідоцтв 25.08.2009 року [PERSON] видано Державний акт серії ІФ № 105735 на право власності на успадковану ним земельну ділянку. Позивач вважає, що, ставши власником незавершеного будівництвом будинку, придбаного у [PERSON], він у відповідності до ст.30 ЗК України (в ред. 1992 року) набув і право постійного користування наданою [PERSON] земельною ділянкою, про що також зазначено у вищевказаному договорі купівлі-продажу цього будинку. Маючи на меті завершити будівництво та здати у встановленому законом порядку придбаний будинок у експлуатацію, позивач зіткнувся із суттєвими перешкодами у користуванні належним йому майном, створеними відповідачем [PERSON] шляхом самовільного встановлення останнім стаціонарної металевої огорожі через належну йому земельну ділянку на відстані 1 м від несучої стіни будинку позивача, що повністю унеможливлює останньому заїзд до будинковолодіння, доставки будівельних матеріалів і технічних засобів, необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт, тобто чим безперешкодне користування та розпорядження позивачем власним майном. Іншого доступу до будинку немає, так як з іншої сторони межа проходить на відстані також 1 м від несучої стіни будинку згідно з планом забудови. Під час оформлення документів, необхідних для отримання позивачем Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, а саме при складанні акту встановлення і узгодження меж землекористування в натурі із власником сусіднього будинковолодіння - відповідачем [PERSON], останній категорично відмовився підписати цей акт, чим унеможливив подальше виготовлення необхідних документів. Свою відмову відповідач мотивував наявністю у нього Державного акту на право власності на земельну ділянку, в тому числі на ту її частину, яка перейшла до позивача при купівлі незавершеного будинку. Однак, позивач вважає, що видача зазначеного Державного акту є протиправною та грубо порушує його майнові права та законні інтереси, оскільки при виготовленні документів, необхідних для видачі цього правовстановлюючого документу у акті установлення і узгодження меж землекористування в натурі від 27.11.2008 року, складеному інженером-геодезистом [PERSON], в якості представника суміжного землекористувача вказано [PERSON] та проставлений її особистий підпис. Крім того, цей Державний акт містить суттєві неточності. Зокрема, як зазначено вище, рішенням виконкому Коломийської міської ради від 16.03.1994 року №85 [PERSON] із земельної ділянки загальною площею 0,1556 га надано в користування ділянку площею 0,06 га. Отже, у власності спадкодавця [PERSON] мала б залишитись земельна ділянка площею 0,0956 га, і ділянку саме такою площею міг успадкувати відповідач [PERSON] Проте, у вищеназваному Державному акті площу успадкованої ним земельної ділянки вказано 0,0976 га, а у Державному акті, виданому ще спадкодавцю [PERSON], площа цієї ділянки вказана 0,10 га. Позивач також просить врахувати ту обставину, що відповідач [PERSON] як спадкоємець зобов'язаний був виконати всі дії щодо оформлення Державного акту про право власності на землю в тій частині, що не було зроблено спадкодавцем при розподілі земельної ділянки на дві окремі частини. Позивач робив кілька спроб добровільно погодити з відповідачем [PERSON] питання щодо усунення перешкод та надання ним можливості підїзду до належного позивачу будинку. Проте відповідач умисно, нехтуючи правилами добросусідства землекористувачів та власників земельних ділянок, самовільно обмежив доступ до земельної ділянки, на якій розташований будинок позивача, використовуючи її для власних потреб. Ці дії порушують права позивача на приватизацію, вимоги, визначені ч. 2 ст. 152 чинного ЗК України, та відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є достатньою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, адже внаслідок неправомірних дій вказаного відповідача позивач не взмозі розпочати проектно-пошукові роботи для будівництва житлового будинку для своєї сім'ї, оскільки на даний час він та його сімя проживають в будинку його батьків, що створює низку незручностей та нерідко призводить до сварок і побутових конфліктів. Крім того, позбавлення в такий спосіб позивача права користування та розпорядження власним майном принижують його честь та гідність, зумовлюють значні моральні переживання. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що моральна шкода може бути спричинена порушенням права власності, порушенням стосунків з оточуючими, а також інші негативні наслідки, зокрема, вимушеною необхідністю вишукувати способи відновлення порушеного права. На підставі цього позивач вважає, що справедливою грошовою компенсацією за його моральні страждання буде 5 000 грн. На підставі наведеного позивач з урахуванням поданої 11.12.2015 року заяви про уточнення позовних вимог просить: зобовязати відповідача [PERSON] демонтувати стаціонарну металеву огорожу, встановлену останнім на частині земельної ділянки, закріпленої за належним позивачу будинком, що знаходиться в м. Коломиї, по вул. Новодворського, (колишня - вул.Богданова) 6а, у відповідності до плану забудови та виділених меж, звільнивши в такий спосіб самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 131 кв.м. та усунувши перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 600 кв.м., закріпленою за вказаним будинком; зобовязати цього відповідача не чинити жодних перешкод позивачу у користуванні даною земельною ділянкою в подальшому; визнати протиправними та скасувати: вищевказані рішення виконкому Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, що в м.Коломиї, по вул. Богданова, 6, Івано-Франківської області; Державний акт серії ІФ 17-2-002-193 на право власності на земельну ділянку, виданий вказаною радою 15.02.1994 року на ім'я [PERSON]; Державний акт серії ІФ №105735, виданий цієї ж радою 25.08.2009 року на імя відповідача [PERSON] Володимировича; вищезазначені свідоцтва про право на спадщину, видані державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області [PERSON] 23.07.2004 року та від 20.11.2008 року, зареєстровані в реєстрі відповідно за №2-1676 та №2937; зобов'язати управління Держземагентства у Коломийському районі скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 105735; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди у вищеназваному розмірі. Також позивач присудити з відповідачів понесені ним судові витрати. Позивач не брав участь в судових засіданнях. Його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з вищевказаних підстав, оскільки в судових засіданнях дані вимоги знайшли своє підтвердження. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених в поданих ним письмових запереченнях, згідно з якими він та його представник пояснили, що позивач жодним чином не довів своє право на звернення з даним позовом, оскільки ним не доведено яке саме право власності (на будинок чи на земельну ділянку) порушується відповідачами та оспорюваними документами. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0976 га по вул. Новодворського,6 в м. Коломиї, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що підтверджується вищевказаним оспорюваним Державним актом серії ІФ №105735 від 25.08.2009 року, що виданий на підставі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Первинним документом про право власності на дану земельну ділянку є оспорюваний Державний акт, виданий 15.02.1994 року на імя матері відповідача [PERSON] на підставі оспорюваного рішення виконкому Коломийської міської ради від 15.12.1993 року № 357. Однак, позивач не має правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що по вул.Новодворського (колишня - вул.Богданова), 6а в м. Коломиї, а є власником лише незавершеного будівництвом будинку на цій земельній ділянці. Незважаючи на це, позивач звертається до суду за захистом своїх начебто порушених прав власника цієї земельної ділянки, безпідставно посилаючись на положення статей 317, 321, 386, 391 ЦК України та статей 44, 78, 91, 96, 103. 155, 158 чинного ЗК України, які регулюють правовідносини власників майна (в даному випадку земельної ділянки), яким не позивач не є. Крім того, твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] самовільно встановив металеву огорожу на відстані 1 м від стіни будинку позивача є необґрунтованими, враховуючи наступне. Дана металева огорожа була встановлена ще з часу приватизації земельної ділянки по вул. Новодворського (на той час - вул.Богданова), 6 в м. Коломиї, тобто в 1993 році у відповідності до межових знаків, які визначили інженери-землевпорядники при її виділенні в натурі під час виготовлення технічної документації на цю ділянку для видачі Державного акту. Приватизовувала цю земельну ділянку мати відповідача [PERSON], після смерті якої він успадкував цю ділянку та розташований на ній будинок. Тому жодних порушень при встановленні огорожі цим відповідачем не вчинялось, оскільки дана огорожа ним не встановлювалась і не переносилась, іїї існування підтверджується генеральним планом (схемою) земельної ділянки, який зареєстровано 15.06.1983 року в Коломийському МБТІ під № 159, планом земельної ділянки та документацією до Державного акту від 15.02.1994 року, яка зберігається в управлінні Держгеокадастру у Коломийському районі. Водночас мала відстань від цієї огорожі до будинку позивача зумовлена тим, що забудовник сам визначив місце та розміри забудови своєї земельної ділянки, адже фактично під будинком зайнято практично всю її площу по ширині. Згідно з даними будівельного паспорту на забудову цієї земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON], житлова площа будинку складає 88,02 кв.м., а загальна 173,83 кв.м. Проте навіть на фотографіях даного будинку можна помітити, що фактично цей будинок має 3 поверхи і його площа є набагато більшою від тієї, яка передбачена проектною документацією. Такі зміни будівництва цього об'єкту і спричинили малу відстань до вказаної металевої огорожі відповідача [PERSON], а не порушення останнім прав позивача. Крім того, позивач замовчує факт самовільного будівництва гаражів на земельній ділянці по вул.Новодворського, 6а. Так, згідно з даними будівельного паспорту (експлікації проекту забудови земельної ділянки) до складу забудови входять наступні об'єкти: 1. житловий будинок, 2.господарські приміщення. 3. туалет. 4. господарський двір. 5. споруди, що підлягають знесенню. Проте жодних гаражів проектом будівництва не передбачено, і позивач не виготовляв дозвільних документів на їх будівництво. Позивач не долучив дані про його звернення до органів місцевого самоврядування з питань внесення відповідних змін до планів та проектів будівництва. Отже, він не має права вимагати заїзду до самовільно збудованих гаражів по земельній ділянці відповідача, адже саме дії забудовника створили позивачу незручності у користуванні його майном. Тому вимоги до відповідача - законного власника сусідньої земельної ділянки є необгрунтованим, адже він не має відношення до забудови позивача, і в 1997 році під час купівлі вказаного будинку позивачу було відомо про площу земельної ділянки, яка відведена для будівництва цього будинку, позивач бачив якого розміру заїзд та інші характеристики придбаного ним майна. Однак, це не вплинуло на його намір придбати цей об'єкт. Крім того, сторона відповідача [PERSON] звертає увагу на те, що даними висновку судової земельно-технічної експертизи, складеного 25.04.2016 року, доводяться ті обставини, що належна відповідачу [PERSON] земельна ділянка є на 0, 0011 га меншою, ніж вказана у виданому на його імя оспорюваному Державному акті, що також додатково спростовує позовні вимоги та свідчить, що жодних порушень прав позивача вказаним відповідачем не вчинялось. Тому позовні вимоги є необгрунтованими і в їхньому задоволенні слід відмовити саме з цих підстав. Представник відповідача - виконавчого комітету Коломийської міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнала, 24.06.2015 року нею подано до суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Так, позивач звернувся із зазначеним позовом 08.04.2015 року, а відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки з дня коли позивачу стало відомо нібито про порушення його прав. Той факт, що позивачу було відомо значно раніше про порушене, на його думку, право на користування земельною ділянкою підтверджується ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2011 року, постановленою в справі №2-а-6/2011, якою закрито провадження в справі за адміністративним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Коломийське міське управління земельних ресурсів, про скасування Державного акту на право власності на землю, виніс меж в натурі та перенесення огорожі, в зв'язку з тим, що цей позов не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. В описовій частині цієї ухвали зазначено, що позивач просив скасувати Державний акт на право власності на землю №962 від 15.02.1994 року, виданий згідно з рішенням Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року. Крім того, 14.05.2012 року [PERSON] знову звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], виконкому Коломийської міської ради, третя особа: відділ Держкомзему у м.Коломия, про визнання права на приватизацію земельної ділянки. Ухвалою цього суду від 16.01.2013 року в справі №0909/2503/2012 вищезазначену позовну заяву залишено без розгляду через повторну неявку позивача без поважних причин. Зазначена ухвала позивачем не оскаржувалась. Вказані обставини достовірно підтверджують поінформованість позивача про нібито порушення його прав значно раніше, і він без поважних причин пропустив строк позовної давності. Крім того, [PERSON] також просить звернути увагу на вищевказаний висновок експертизи від 25.04.2016 року, яким встановлено, що відповідач [PERSON] не вчинив жодного захоплення земельної ділянки, на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок позивача. Крім того, ця ділянка є на даний час власністю територіальної громади м.Коломиї, і у разі звернення позивача до Коломийської міської ради може бути вирішено питання про надання йому відповідного права на цю земельну ділянку. На підставі наведеного представник виконкому Коломийської міської ради в задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи [PERSON] просить вирішити даний спір згідно із законодавством. Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України (в ред. 1992 р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У відповідності до вимог, передбачених ст. 39 чинного нині ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Положеннями п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 377 ЦК України ( в ред.1963 р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Судом встановлено, що рішенням виконкому Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року «Про передачу присадибних ділянок у приватну власність» передано безоплатно у приватну власність присадибну ділянку площею 1000 м., яка розміщена в зоні старої забудови, [PERSON]. Розміщення вказаної ділянки відображене на схематичному плані (т. 1, а.с. 14, 96). Згідно із заявою [PERSON] від 08.02.1994 року, остання зверталась до вказаного виконкому з проханням надати дозвіл на виділення із земельної ділянки, яка зареєстрована за її будинком, під будівництво будинку її дочці [PERSON] ділянку площею 600 кв.м. (т.1, а.с. 17). [PERSON] також у свої заяві, поданої до виконкому 24.02.1994 року, просила дозволу на виділення їй земельної ділянки площею 0,06 га під забудову, яка закріплена за власником будинку [PERSON] за адресою: вул.Богданова, 6 (т.1, а.с.18). 15.02.1994 року на підставі рішення Коломийської міської ради № 357 від 15.12.1993 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-193 на земельну ділянку, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд площею 0,10 га, розташовану в м. Коломиї, по вул.Богданова, 6. Цей Держакт зареєстровано в Книзі записів державних актів за №962 (т.1, а.с. 19). Рішенням вказаного виконкому № 85 від 16.03.1994 року «Про надання земельних ділянок у безстрокове користування для будівництва індивідуальних житлових будинків» надано у безстрокове користування [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв.м. по вул. Богданова, 6а ( за рахунок лишків земельної ділянки будинку №6 по вул. Богданова) для будівництва індивідуального житлового будинку по затвердженому проекту та господарської будівлі (т.1, а.с. 15). [PERSON] виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику в м.Коломиї по вул. Богданова, 6а, який погоджено головним архітектором міста та затверджено вказаним рішенням виконкому №85 від 16.03.1994 року (т.1, а.с. 20-24). Рішенням №138 виконкому Коломийської міської ради від 17.06.1997 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному житловому будівництву» надано дозвіл [PERSON] на продаж позивачу незакінченого будівництвом житлового будинку і господарської будівлі по вул. Богданова, 6а ( т.1, а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 18.07.1997 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-693, [PERSON] продала позивачу вищезазначений обєкт нерухомості майна (т.1, а.с.12). Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину, виданими 23.07.2004 року та 20.11.2008 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованими в реєстрі відповідно за № 2-1676 та №2937, спадкоємцем майна [PERSON] є відповідач [PERSON] Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з права власності на приватизовану земельну ділянку, що в м.Коломиї, по вул. Богданова, 6, загальною площею 0,10 га (т.1, а.с. 27, 28). Актом установлення та узгодження меж землекористування в натурі від 27.11.2008 року, складеним інженером-геодизистом [PERSON], проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки в м. Коломия, по вул. Новодворського, 6, в тому числі між відповідачем [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 26). На підставі вищевказаних свідоцтв відповідачу [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №105735 площею 0,0976 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010929701043 (т.1, а.с. 29). Згідно зі збірно-кадастровим планом, виготовленим ТзОВ «Тиса Захід», проведено горизонтальну зйомку земельної ділянки, описано межі земельної ділянки позивача та відповідача [PERSON] (т.1, а.с.30). Відповідно до кадастрового плану, виготовленого сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON], площа земельної ділянки в м. Коломиї, по вул. Новодворського, 6, належної відповідачу [PERSON] становить 0,0965 га (т. 1, а.с. 151). Відповідно до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №293 від 25.04.2016 року фактичні розмірі, площа та конфігурація зовнішніх меж земельної ділянки, що по вул. Новодворського (Богданова), 6 в м.Коломия, Івано-Франківської області, частково не відповідають розмірам, площі та конфігурації зовнішніх меж цієї ділянки, які вказані у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ №105735, виданому 25.08.2009 року Коломийською міською радою [PERSON]. Ця невідповідність становить 0, 0011 га в сторону зменшення площі, якою фактично користується цей відповідач, порівняно з тією площею, яка вказана в зазначеному Державному акті, виданому на імя цього відповідача. У висновку також зазначено, що загальна площа земельної ділянки, що знаходиться в м.Коломиї, по вул. Новодворського, 6а, Івано-Франківської області, якою фактично користується позивач з урахуванням земельної ділянки між проїжджою частиною і незавершеним будівництвом будинку та земельної ділянки між гаражами і огорожею становить 0,0574 га (т.2, а.с.1-10). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не вчинив жодного захоплення земельної ділянки, на якій знаходиться будинок позивача, оскільки в кожної зі сторін має місце зменшення площі фактичного користування зазначеними суміжними земельними ділянками. Відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, сторона позивача вказаного обовязку не виконала, і не надала жодного доказу на підтвердження того яким чином діями відповідачів чи виданими ними оспорюваними актами порушено право позивача, який не є ні власником, ні титулованим користувачем земельною ділянкою, на якій розташований придбаний ним будинок. Стороною ж відповідачів надано належні і допустимі докази на обґрунтування заперечень проти позовних вимог. Тому ці вимоги суд вважає необґрунтованими і саме з цієї підстави в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного, ст.30 ЗК України (в ред.1992 р.), ст.377 ЦК України ( в ред.1963 р.), статей 91, 158 ЗК України, ст.21 ЦК України та,

Outcome: dismissed