Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У грудні 2019 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «ФК «Амбрелла». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» укладено кредитний договір №0125/08/00-ZNv, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі, у розмірі 25 000, 00 доларів США. У якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею 30, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в свою чергу, передало право вимоги за договорами ТОВ «ФК «Амбрелла», відповідно до договору про відступлення прав вимоги. На підставі договору іпотеки позивачем набуто у власність вказану вище квартиру, але за вказаною квартирою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який є неповнолітнім. Неповнолітня дитина зареєстрована у квартирі після підписання договору іпотеки. Враховуючи викладені обставини, відповідачі, залишаючись зареєстрованими у квартирі, власником якої є позивач, є сторонніми особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, що порушує його права, як власника. Тому, позивач просить визнати такими, що втратили право користування нерухомим майном [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та стягнути із відповідачів витрати по сплаті судового збору. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньовою Т.В. від 07 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 68). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньовою Т.В. від 07 серпня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.134). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 09 грудня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.171). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.209). У судове засідання представник позивача Давиденко М.І. не з`явився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про місце, час та дату його проведення повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином. У письмових поясненнях представник третьої особи розгляд справи просив проводити без участі представника третьої особи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положенням статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом 21 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» укладено кредитний договір №0125/08/00-ZNv, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі, у розмірі 25 000, 00 доларів США. Для забезпечення виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею 30, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом Комунального майна Броварської міської ради 06.12.1999 року згідно з розпорядженням (наказом) від 06.12.1999 року №12396, та зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації за №1-12933. 30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення права вимоги №1283-Ф, відповідно до якого право грошової вимоги за оспорюваним договором перейшло до ТОВ «Довіра та гарантія» 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла» укладено договір про відступлення прав вимоги №1283, відповідно до якого новим кредитором за оспорюваним договором, стало ТОВ «ФК «Амбрелла». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , з 25.07.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла». Станом на 20 серпня 2019 року, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 13 квітня 2021 року № 277, вирішено надати висновок до суду щодо доцільності зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Із висновку щодо доцільності зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , видно, що Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ., при цьому права дитини не порушені. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). У справі, що розглядається, спір виник з приводу того, що позивач як новий власник, який набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, посилається на те відповідач [PERSON] втратив власність, тому й втратив право користування квартирою. Отже, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватися із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) зазначила, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. За правилом частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК ). Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. У справі, що розглядається, іпотекодержатель, який набув право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку, заявив про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки в спірній квартирі зареєстрований іпотекодавець, який є колишніми власником квартири. Також, встановлено, що спірна квартира не була придбана за кредитні кошти і належала іпотекодавцю на праві власності. При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя позивач був обізнаний про наявність обмежень у користуванні спірною квартирою у зв`язку із проживанням та реєстрацією в ній [PERSON] . Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутій позивачем на підставі іпотечного договору квартирі, обмежує право останнього на користування майном. Частина друга статті 109 ЖК Української РСР на час реалізації прав іпотекодержателя містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у кредит (позику). Отже, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідач має зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування цим житлом. Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19), та постановах Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 639/7410/18 (провадження № 61-14505св20) та від 09 вересня 2021 року у справі 205/5044/19 (провадження № 61-2490св21). Враховуючи вимоги як міжнародного, так і національного законодавства, висновки Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке буде надано відповідачу [PERSON] у зв`язку із виселенням. Суд звертає у вагу на те, що у розглядуваній справі докази наявності у відповідача [PERSON] іншого, відмінного від спірного, постійного місця проживання відсутні. Разом з тим, вирішуючи питання про визнання такими, що втратили право користування відповідачів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 317, статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 16, 391 ЦК України). З висновку Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області встановлено, що [PERSON] є співвласником ј частки квартири [ADDRESS] . Працівниками служби у справах дітей встановлено, що за вказаною адресою фактично проживає неповнолітній [PERSON] , [INFO] . При наданні вищевказаного висновку, Органом опіки та піклування також взято до уваги ті обставини, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] зареєстроване у спірній квартирі після укладення договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не використовують спірну квартиру для свого місця проживання, тривалий час там не проживають, тому позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] з урахуванням висновку органу опіки та піклування та встановлених фактичних обставин справи, є обґрунтованими та доведеними. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3 824 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial