Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму нарахованих, але не сплачених відсотків в розмірі 7429,46грн. та нарахованої, але не сплаченої комісії в сумі 6562,50грн., а всього 13991,96грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в розмірі 139,92грн. В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що банк має право нараховувати пеню з дня прострочення виконання зобов'язання по сплаті відсотків, комісії і до дня остаточного погашення такої заборгованості, незважаючи на строк позовної давності, але звернутись до суду з вимогою про сплату заборгованості за пенею банк може з урахуванням скороченого строку позовної давності, отже заборгованість з пені за період з 11.06.1012 року по 11.06.2013 року підлягає стягненню, а тому не можливо погодитись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені. Крім того, зазначено, що договір поруки не визнаний судом недійсним, порука не є припиненою, а такої підстави, як прохання позичальника не покладати відповідальність на поручителя чинним законодавством не передбачена. Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», звернувшись з позовом до [PERSON], [PERSON], зазначив, що 20.03.2008 року між [PERSON] та банком було укладено кредитний Договір № 510 Т, відповідно до умов якого відповідачу видано 15000 грн., кредитування здійснювалось за програмою «Швидка фінансова допомога», за умовами якої було укладено договір від 20.03.08р. про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску. На виконання своїх зобов'язань за вказаним договором банк надав позичальнику платіжну картку VISA Eleсtron Instant Issue № [NUMBER], що підтверджується розпискою позичальника. Відповідно до п.3.2. Кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 19.03.2011 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Згідно п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, в термін з « 1» по « 10» число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 417,00 грн. відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток № 1) до цього договору. Згідно п.4.1 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами по процентній ставці 0,0001% процентів річних. Згідно з п.4.7. кредитного договору позичальник щомісячно, у строк з « 1» по « 10» числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. Згідно з п.4.9. кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів та/або щомісячних комісійних винагород за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою. Відповідно до п.6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7, 4.8. цього договору, або будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Забезпеченням виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором є порука фізичної особи - [PERSON], оформлена договором поруки № 510 Т-П від 20.03.2008 року. 26.08.2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було прийнято заочне рішення, відповідно до якого з відповідачів як із солідарних боржників, на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 20 990,65 гривень. Позивач вказує, що після отримання виконавчих листів за рішенням суду вони були направлені до відділу державної виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчого провадження заборгованість за кредитним договором в сумі 20 990,62 гривень була сплачена. Таким чином, банк має право нараховувати комісійну винагороду та відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами, внаслідок чого за період з 03.08.2009 року (з дати першого звернення з позовною заявою до суду) по 11.06.2013 року банком були нараховані відсотки, комісія (до 09.09.2011р.) та пеня (з 11.06.2012р. по 11.06.2013р.) в сумі 65202,53 грн., з яких нараховані, але не сплачені відсотки - 7429,46 грн., нарахована, але не сплачена комісія - 6562,50грн., пеня по комісії та відсоткам - 51210,57 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.196-198, 204-206). Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Заслухавши доповідь судді, представника позивача Боднар О.О., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що для вимоги про стягнення пені в сумі 51201,57грн. пропущений строк позовної давності, про що заявив відповідач, а тому законних підстав для її стягнення немає. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 7429,46грн. та комісію в розмірі 6562,50грн. з відповідача [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] визнав позов в сумі 13991,96грн. та просив стягнути зазначену суму саме з нього, не покладати відповідальність на відповідача [PERSON] Зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального права. Судом першої інстанції встановлено, що позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», звернувшись з позовом до [PERSON], [PERSON], зазначив, що 20.03.2008 року між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір № 510 Т, відповідно до умов якого відповідачу [PERSON] видано 15000 грн. (а.с. 8-10). На виконання своїх зобов'язань за вказаним договором банк надав позичальнику платіжну картку VISA Eleсtron Instant Issue № [NUMBER], що підтверджується розпискою позичальника (а.с.18). Відповідно до п.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 19.03.2011 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Пунктом 3.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний щомісячно, в термін з « 1» по « 10» число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 417 грн. відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток № 1). Згідно п.4.1 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами по процентній ставці 0,0001% проценту річних. Відповідно до п.4.7. кредитного договору позичальник щомісячно, у строк з « 1» по « 10» число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. Згідно з п.4.9. кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів та/або щомісячних комісійних винагород за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів. Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7, 4.8. цього договору, або будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Встановлено, що 20.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 510 Т-П, за умовами якого [PERSON], як поручитель, зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 510 Т від 20.03.2008 року (а.с. 11). Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів, підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та по процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом в сумі 11664 грн., 1575 грн. - прострочену комісію, 1645,09 грн. - нараховані, але непогашені проценти, 6106,56грн. - пені (а.с. 37). З розрахунку загальної суми заборгованості за кредитним договором станом на 11.06.2013р. вбачається, що останній платіж з погашення кредитної заборгованості поступив 09.09.2011 року у розмірі 909,29 грн. (а.с. 28). Таким чином, у відповідності до вимог п.п. 4.2, 4.7 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки та комісійну винагороду за весь період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позивачем обґрунтовано нараховувано комісійну винагороду, відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами, а саме - за період з подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитом - 06.08.2009 року по дату погашення заборгованості - 09.09.2011 року. З розрахунку заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом вбачається, що за період з 01.08.2009 року по 08.09.2011 року нараховано 7429 грн. 46 коп. (а.с. 29). Як вказано в розрахунку заборгованості по сплаті нарахованої щомісячної комісії за користування кредитом, за період з 01.08.2009 року по 31.08.2011 року нарахована комісія складає 6562,50 грн. (а.с. 30). Позивачем нарахована пеня за період з 11.06.2012 року по 11.06.2013 року в сумі 51210,57 грн. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження порушення. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму. До вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, позовна давність щодо стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожний день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду з позовом 18 червня 2013 року. Розрахунок заборгованості по нарахуванню пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом та за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії проведено позивачем за період з 11 червня 2012 року по 11 червня 2013 року у сукупному розмірі 51210,57 грн., та складається з: пені, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 27191,82 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії - 24018,75 грн. (а.с.30). Розрахунок пені, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог повністю відповідає нормам чинного законодавства, та суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог у вказаній частині прийшов до помилкового висновку про пропуск строку позовної давності для звернення з позовом у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині заслуговують на увагу. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Отже, в даному випадку на думку суду апеляційної інстанції, мова йде не про винятковий характер обставин, а про сукупність об'єктивних даних, що мають істотне значення при вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Матеріали справи свідчать, що відповідачами вживались заходи з виконання грошового зобов'язання, заборгованість за кредитом, стягнута на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 26.08.2010 року виплачена, що підтверджує факт добросовісності та зацікавленості відповідачів виконати свої зобов'язання за договором. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях зазначив про законодавчо передбачене право суду зменшити розмір пені (а.с. 105). Таким чином, враховуючи сукупність об'єктивних даних, що мають істотне значення при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені, з урахуванням ступеню виконання зобов'язання боржником, наявність письмової заяви [PERSON] про зменшення розміру пені, апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір пені, який значно перевищує розмір збитків наступним чином: пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом зменшити до розміру вказаної заборгованості у сумі 7429,46 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по щомісячній комісії - до розміру заборгованості з комісії у сумі 6562,50 грн. Таким чином, загальна заборгованість по пені, з урахуванням зменшення її розміру, становить 13991грн. 96коп. (7429грн. 46коп. + 6562грн.50коп.). Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував норми матеріального права з огляду на наступне. Відповідно до ч.1. ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Пунктом 5.1 договору поруки № 510 Т-П від 20.03.2008 року передбачено, що порука припиняється з припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя (а.с. 11). При цьому, пунктом 3.2 кредитного договору № 510 Т від 20.03.2008року передбачено зобов'язання повернути кредитні ресурси до 19 березня 2011 року (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Перш за все, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Отже, строк для пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] станом на день звернення позивача до суду не сплинув, а клопотання відповідача [PERSON] не покладати відповідальність на відповідача [PERSON] з метою звільнення від виконання обов'язку за договором поруки не передбачене чинним законодавством. З урахуванням викладеного, солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають відсотки за користування кредитом - 7429 грн. 46 коп., щомісячна комісія за користування кредитом - 6562 грн. 50 коп., пеня - 13991 грн. 96 коп., а всього - 2798 гривні 92 коп. Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно ч.5.ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті суми судового збору при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги у розмірі 200 грн. 82 коп. з кожного.

Outcome: partial