Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» у користь [PERSON] та [PERSON] 6 849,05 гривень матеріальної шкоди як компенсацію за втрачене майно та 10000 гривень моральної шкоди. 15 березня 2021 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про повернення її зайво сплачені судові витрати за проведення експертизи в сумі 20096 гривень, оскільки у рішенні суду не вирішено питання розподілу судових витрат. Посилаючись на вищенаведене та вимоги ч.1 ст.133, ч.6 ст.141, ч.1 ст.264 ЦПК України просить вищевказану заяву задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про розгляд заяви. Проте, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутності, оскільки вони перебувають за кордоном. Представник відповідачів [PERSON] , ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] адвокат Печінка П.В. у судовому засіданні вказав, що оскільки рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, стягнуто із ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» 6849,05 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди, тому, посилаючись на вимоги ст.141 ЦПК України, просить віднести судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні заяви позивачки [PERSON] про повернення зайво сплачених судових витрат за проведення експертизи в сумі 20096 грн. просив відмовити. Суд, розглянувши заяву, заслухавши пояснення представника відповідачів та третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат: судового збору, витрат на іформаційно-технічне забезпечення розгляду справ, витрат на проведення судової експертизи. Судом встановлено, що 21 листопада 2007 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та просили: - скасувати протокол №7 профспілкових зборів працівників Хоростківського професійного сільськогосподарського ліцею від 30 січня 2007 року; -зобов`язати адміністрацію вказаного ліцею та [PERSON] повернути їхнє майно, вивезене із кв. [ADDRESS] ; -виселити з вищевказаної квартири [PERSON] з сімєю, вселивши їх туди; -стягнути з Хоростківського професійного сільськогосподарського ліцею на їхню користь моральну шкоду в сумі 25000 гривень. За подання позовної заяви до суду позивач [PERSON] 16 листопада 2007 року сплатила судовий збір у розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,що становило 8 грн.50 коп. як за позовну заяву немайнового характеру, 1250 гривень за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та 7 грн.50 коп. як витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Факт сплати вказаних судових витрат підтверджується квитанціями: № 286 від 16.11.2007 року, №05368585 від 16.11.2007 року та копією квитанції № 288 від16.11.2007 року.(Т.1 а.с.3,4,5). Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року позивачам відмовлено в задоволенні позову про скасування рішення профспілкових зборів, визнання неправомірними дій адміністрації Хоростківського професійного сільськогосподарського ліцею, виселення та стягнення моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року прийнято відмову позивачів [PERSON] , [PERSON] від позовних вимог в частині скасування протоколу №7 профспілкових зборів працівників Хоростківського професійного сільськогосподарського ліцею від 30 січня 2007 року, виселення [PERSON] зі спірної квартири та вселення позивачів до цієї квартири. Скасовано в цій частині рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Іншою ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року в решті позовних вимог залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 10 жовтня 2008 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] , [PERSON] на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року на підставі пункту 5 частини третьої статті 328 ЦПК України (у редакції чинній на момент постановлення ухвали). Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Саган проти України» від 23 жовтня 2018 року визнано прийнятною скаргу [PERSON] та встановлено порушення національними судами статті 8 Конвенції у частині щодо проникнення 22 лютого 2007 року до першої квартири та неприйнятною у частині щодо виселення заявниці з першої квартири. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року заяву [PERSON] , [PERSON] про перегляд судових рішень Верховним Судом у зв`язку з виключними обставинами задоволено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2008 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 03 червня 2008 року та ухвалу Верховного Суду України від 10 жовтня 2008 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Гусятинського районного суду Тернопільської області. 10 квітня 2019 року позивачі надіслали до суду заяву про уточнення та зміну предмета позову, згідно якої просять: - повернути кімнату в будинку [ADDRESS] у їхнє володіння на праві господарського відання; - компенсувати їм у грошовому еквіваленті шкоду за втрачене і знищене відповідачами їх майно відповідно до його оціночної вартості на час проведення експертизи відповідно до їх клопотання про призначення експертизи; - стягнути на їх користь 500000 гривень моральної шкоди. Крім того, згідно поданої письмової заяви від 22.07.2020 року (Т.3 а.с.194), позивачі, посилаючись на п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України, визначили суму втраченого майна в розмірі 150000 гривень. Судовий збір позивачами за ці вимоги не оплачено. Ухвалою Густинського районного суду Тернопільської області від 23.08.2019 року у прийнятті заяви позивачів [PERSON] та [PERSON] про уточнення та зміну предмета позову від 10 квітня 2019 року в частині повернення кімнати в будинку [ADDRESS] у їх володіння на праві господарського відання відмовлено та прийнято заяву позивачів в частині компенсації їм в грошовому еквіваленті шкоди за втрачене і знищене відповідачами їхнє майно відповідно до його оціночної вартості на час проведення експертизи відповідно до їхнього клопотання про призначення експертизи та збільшення розміру морального відшкодування до 500000 грн.. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» у користь [PERSON] та [PERSON] 6 849,05 гривень матеріальної шкоди як компенсацію за втрачене майно та 10000 гривень моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 2) пов`язані із проведенням експертизи. В силу вимог ч.4 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом зокрема, експерту, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2, ч.8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до вимог частин 1-3 ст.79 ЦПК України в редакції діючій станом на 16.06.2007 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, і : -витрати на інформаційно-технічне забезпечення; -витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз. Згідно частин 1,3 ст.88 ЦПК України в редакції діючій станом на 16.06.2007 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підпункту «д» п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в редакції Закону діючій станом на 01.01.2007 року із позовних заяв немайнового характеру громадян розмір ставки державного мита встановлений у розмірі 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно підпункту «ж» п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в редакції Закону діючій станом на 01.01.2007 року із позовних заяв про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з ціною позову від 100 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян розмір ставки державного мита встановлений у розмірі 5 % ціни позову. Відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258, який діяв станом на день подачі позову позивачами, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення по справі з розгляду позовної заяви немайнового характеру становив 7,5 гривень. З матеріалів справи встановлено, що судом при постановленні рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме: - судового збору, який сплачений позивачкою [PERSON] при подачі позовної заяви у розмірі 8.50 гривень за позовні вимоги немайнового характеру, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 16.11.2077 №296 (Т.1, а.с.3); - судового збору, який сплачений позивачкою [PERSON] при подачі позовної заяви у розмірі 1250 гривень за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується копією квитанції від 16.11.2007 року № 288 ( Т.1); - витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, які позивачкою [PERSON] сплачені при подачі позовної заяви у розмірі 7.50 гривень, що підтверджується копією квитанції від 16.11.2007 року № 08368585 ( Т.1 а.с. 4). Крім того, не вирішено питання про розподіл судових витрат, сплачених позивачкою [PERSON] за проведення судової товарознавчої експертизи № 1219/19-22 від 24.01.2020 року в розмірі 20 096 гривень, згідно акту здачі-приймання висновку експерта №1 Тернопільського відділення Київського НДІСЕ (Т.3 а.с.102), яка була призначена у справі ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23.08.2019 року за клопотанням позивачів та витрати за проведення якої покладено на позивачів (Т.2 а.с.220), що відповідно до ст.133 ЦПК України є судовими витратами та відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження оплати 20 096 гривень за проведення вищевказаної експертизи, позивачкою надано суду копію дубліката квитанції № 0.0.1503631649.1 від 23.10.2019 року (Т.3 а.с.2). Враховуючи наведене,

Outcome: partial