Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: зменшити розмір аліментів з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до виконавчого листа Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2011 р. у справі за № 2-462/2011 р. з позивача стягуються аліменти на користь Відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON] [INFO] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви в суд, а саме, з 17.11.2011 року і до повноліття дитини. Починаючи з 17.11.2011 року і до сьогодні позивач частково сплачував аліменти, так як не мав фінансової змоги у зв`язку із невеликими періодичними заробітками за відсутності постійної роботи. 26.02.2018р. позивач отримав інвалідність 2-і групи тимчасово, а 01.02.2019 - інвалідність 3-ї групи довічно. З моменту отримання інвалідності Позивач змушений постійно приймати медичні препарати з метою лікування та профілактики захворювання на що також потрібно значні кошти. Крім того, в Позивача виникла заборгованість по аліментах в розмірі 95791,4 грн., відповідно до чого, ще й накладено штраф 20 % в сумі 19158,28 грн., які потрібно погашати. А також накладено арешт на все майно та кошти, встановлені тимчасові обмеження у праві: виїзду за межі України, полювання, користування зброєю, керування транспортними засобами. Останнє обмеження позбавляє Позивача роботи, а як наслідок і сплати аліментів та заборгованості по них, а також можливості утримання своєї нової сім`ї та обов`язкового необхідного лікування. Арешти та обмеження не дають Позивачеві можливості в повній мірі сплачувати встановлений розмір аліментів та погашати заборгованість. На відчуження майна в рахунок сплати аліментів Відповідач не погоджується. А встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними, засобами позбавляє Позивача роботи, на ТОВ «Щедро», як джерела доходів, а відповідно і сплати заборгованості по аліментах. Також, 23 листопада 2019 року Позивач уклав шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу Позивач має сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим дружина не працює, а перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною і разом із дитиною перебувають на його повному утриманні. Позивач разом із своєю сім`єю проживає в орендованій квартирі за [ADDRESS] . У зв`язку із складним фінансовим та фізичним становищем, що зумовлене перебуванням Позивача на 3 групі інвалідності, утриманням малолітньої дитини та дружини, що перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, сплатою заборгованості по аліментах, орендною платою за квартиру, сплата ним аліментів у визначеному розмірі е неможливою. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що відповідач особисто отримала ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, а також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задоволити. Позивач пояснив, що фактично спір виник через те, що на даний час, внаслідок виниклої заборгованості по сплати аліментів у розмірі більше 100000,00грн. з його заробітної плати здійснюються значні відрахування. Вказане позбавляє його можливості утримувати нову родину та здійснювати витрати на власне лікування. Вважає, що вказана заборгованість виникла внаслідок неправомірного її нарахування державним виконавцем, проте такі дії виконавця ним не оскаржувалися. Крім того, пояснив, що на даний час його дохід складається із заробітної плати орієнтовним розміром 4000,00грн. та пенсії орієнтовним розміром 1800,00грн. Вказав, що зменшення розміру аліментів надасть йому змогу погасити заборгованість по аліментам. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2021 було вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила в задоволенні позову відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2011 р. у справі за № 2-462/2011 р. з позивача стягуються аліменти на користь Відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON] [INFO] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви в суд, а саме, з 17.11.2011 року і до повноліття дитини. (а.с.12). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.11.20138 року вбачається, що позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 2218 (а.с.10) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2019 року у позивача народився син [PERSON] , [INFO] .. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Постановою старшого державного виконавця Драбівського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області від 10.06.2019 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.14). Згідно довідки - розрахунку від 10.03.2021 року №2851/19.2-36 заборгованість по аліментах станом на 01.03.2021 року становить 95791,42 грн. (а.с.15). Постановами державного виконавця Драбівського РВДВС ГТУЮ у Черкаській на боржника накладено штраф, накладено арешт на все майно та кошти, встановлені тимчасові обмеження у праві: виїзду за межі України, полювання, користування зброєю, керування транспортними засобами (а.с. 16-26). Згідно довідки виданої ТОВ «Щедро» від 25.03.2021 року №368 вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Щедро» з 10.10.2019 року по теперішній час на посаді керівника групи з продажів (а.с.26). Відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12ААБ№134283 [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності з 01.02.2019 року безтерміново (а.с.27). Згідно копій лікарняних листів [PERSON] проходив лікування у квітні та травні 2021 року (а.с.29-30). 01.03.2021 року позивачем укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири по [ADDRESS] . Сума оплати становить 3000 грн. щомісячно. (а.с.33-35) Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 також зроблено висновок про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний, оскільки народився син від іншого шлюбу, а також змінився матеріальний стан в зв`язку з погіршенням стану здоров`я та необхідністю нести витрати на лікування. Разом з тим згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 року (справа № 565/2071/19, провадження № 61-9460 св 20 зміна сімейного стану позивача, зокрема народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів про погіршення свого майнового стану у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а також доказів, що його дружина [PERSON] не працює та перебуває на його утриманні та доказів того, що він несе витрати на дитину від іншого шлюбу. Крім того, суд зауважує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Посилаючись на погіршення стану здоров`я як на підставу зменшення розміру аліментів, позивач також не підтвердив погіршення свого майнового стану в зв`язку з цією обставиною. Так, з довідки до акта МСЕК вбачається, що інвалідність йому була встановлена з 01.02.2019 року, а стаціонарне та амбулаторне лікування згідно листків непрацездатності він проходив в квітні-травні 2021 року, однак з позовом про зменшення розміру аліментів звернувся лише в серпні 2021 року. При цьому доказів щодо вартості, тривалості, а також необхідності такого лікування в майбутньому позивач не надав. Крім того, як пояснив позивач у судовому засіданні, внаслідок отримання групи інвалідності йому була призначена пенсія по інвалідності, що свідчить навпаки про покращення його матеріального стану. Разом з тим, на пропозицію суду відповідних доказів щодо розміру такої пенсії не надав. Також, суд враховує, що позивач на даний час працює в ТОВ «Щедро» та отримує заробітну плату, однак не надав суду довідки про розмір своїх доходів, а заборгованість по аліментах була наявна у позивача ще до народження сина та погіршення стану здоров`я. До тверджень позивача про незначний дохід, внаслідок роботи при неповному робочому дню, суд ставиться критично, оскільки на пропозицію суду відповідних доказів щодо розміру заробітної плати на встановленню роботи на неповний робочий день не надав. Суд звертає увагу на те, що розмір стягуваних аліментів рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30.11.2011 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Крім того і самі докази перебування іншої дитини на утриманні позивачем не надані. Що стосується прохання позивача про зменшення розміру аліментів з ј частини на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то воно взагалі не відповідає вимогам ст. 181 СК України, оскільки аліменти можуть стягуватись лише у частині від заробітку або у твердій грошовій сумі. В постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/1097/16-ц міститься висновок про те, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2011 року, то йому у позові слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed