Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить розірвати укладений між ними шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликалася на те, що позивач протягом тривалого часу зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, скандали, погрожував фізичною розправою, вчиняв бійки. Неодноразово вона припиняла їхні стосунки, але відповідач обіцяв змінити поведінку і вони знову починали жити як подружжя. У серпні 2019 року вона з дитиною перейшла жити до своєї матері. З того часу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, жодної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, інших утриманців не має. Вона постійно несе витрати щодо забезпечення потреб дитини у харчуванні, медичному обслуговуванні, лікуванні та мінімальний розмір таких витрат на місяць становить 2000-3000 грн. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяв чи клопотань учасниками справи не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 04.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.17-18). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1054/20 відповідача [PERSON] (а.с. 24, 26, 27). Суд, заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.10.2014 та свідоцтвом про народження від 01.10.2018 (а.с.7, 8). Син [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації разом з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] , про що свідчить довідка від 21.07.2020 (а.с.9). Відповідно до довідок від 21.07.2020 [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] на посаді продавець продовольчих товарів і її загальний дохід за період з січня 2020 року по червень 2020 року становить 28 226,86 грн (а.с.11, 12). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності у сторін дитини, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, а також через неналежне виконання відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини. Так, за приписом частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону №2402-III, які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають разом та не підтримують жодних стосунків. За час цього шлюбу у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Відповідач, як батько дитини, належним чином не виконує обов`язок щодо її утримання. Щодо питання розірвання шлюбу суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а розірвання шлюбу може відбутись як за їхньою спільною заявою, так і за заявою одного з них. Подання заяви одним із подружжя є його правом, реалізація якого не обмежена певними умовами, окрім тих, які передбачені частиною 2 статті 110 СК України. Суд зауважує, що позивачка у судовому засіданні підтвердила свій намір розірвати шлюб з відповідачем, висловивши свою позицію однозначно і категорично. З огляду на викладене суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивачки, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу слід задовольнити повністю. Щодо питання стягнення з відповідача аліментів на утримання сина суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, зважаючи на те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач [PERSON] є його батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з огляду на вибір позивачкою способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд надає оцінку обґрунтованості визначеної позивачкою суми аліментів - 3 000,00 грн. Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зауважує, що на підтвердження матеріального стану відповідача та його спроможності сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної дитини у визначеній нею сумі не надано та судом не здобуто жодного доказу. Суд звертає увагу на покликання позивачки у позовній заяві на орієнтовні мінімальні витрати на дитину, які вона несе у місяць - 2000-3000 грн, та повторно зазначає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки щодо дитини, у тому числі у питанні утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, відсутність фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідача або його незадовільний стан здоров`я, та беручи до уваги приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що на утримання та виховання сина [PERSON] , [INFO] , створення для нього такого рівня життя, який був би достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку необхідно стягнути з батька дитини [PERSON] аліменти у сумі 1 500,00 грн щомісячно, відтак в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково. Розподіл між сторонами судових витрат. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у сумі 840,80 грн та на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (840,80 грн). На підставі статей 56, 104, 105, 110, 112, 150, 180-182, 184 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial