Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2018 позов задоволити частково. Ухвалено стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] адреса: [ADDRESS]) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (адреса : м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 КОД ЄДРПОУ 14360570, рах. № 29092829003111, МФО № 305299) 1750,03 гривень заборгованості за кредитним договором від 28.03.2011, що складається з тіла кредиту. Стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] адреса: [ADDRESS]) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 КОД ЄДРПОУ 14360570, рах. № 29092829003111, МФО № 305299) 1762 грн. судового збору. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.01.2019 цивільну справу повернуто для ухвалення додаткового рішення. У відповідності до ст.270 ЦПК України суд, що ухвали рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Як вбачається з позовної заяви, позивач АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.03.2011 в розмірі 13207,20 грн., яка складається з: 1750,03 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2456,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7895,45грн. заборгованість за пенею, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 605,10 грн. - штраф (процентна складова). Судом помилково вирішено лише частину позовних вимог, а саме: ухвалено стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту. Згідно Розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.03.2011 заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2018 становить 13207,20 грн., яка складається з: 1750,03 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2456,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7895,45грн. заборгованість за пенею, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 605,10 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі й простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п.2.1.1.7.6 вищевказаних Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до приписів ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції. Разом з тим, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені має місце з 01.06.2011, а до суду позивач звернувся 12.10.2018, тобто нарахування пені має місце поза межами одного року з дня звернення до суду. Однак, нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Отже, виходячи із засад цивільного права, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року. Заяв про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу відповідач не зверталася і суд за власною ініціативою позбавлений права її застосовування. Разом з тим, відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. та 605,10 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2456,62 грн. та 7895,45 грн. заборгованість за пенею. Враховуючи наведене та

Outcome: approved