Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62204,18 грн. за кредитним договором № CSO0GA00000046 від 13/08/2007 та судові витрати у розмірі 2102.00 гривню судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2007 [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № CSO0GA00000046 та отримав кредит у розмірі 78655,00 грн 30.12.2014 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.03.2015 року було задоволено та стягнуто заборгованість в розмірі 74712,09грн нараховану станом на 22.10.2014 року. Таким чином, винесення рішення Звенигородським районним судом Черкаської області від 17.03.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час, вказане рішення не виконано боржником. Відповідач за період з 18.03.2015 року по 03.09.2020 року має заборгованість у розмірі 62204,18 грн, яка складається з наступного: 51193,27 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 11010,91 грн - 3% річних від простроченої суми. .Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також заявку на отримання процесуальних документів в електронній формі. Ухвалою суду від 12.10.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї.\~Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. З огляду\~на вищезазначене суд, на підставі ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. 13.08.2007 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № CSO0GA00000046, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 78655,00 грн. Судом установлено, що 30.12.2014 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.03.2015 року було задоволено та стягнуто заборгованість в розмірі 74712,09грн нараховану станом на 22.10.2014 року. На даний час, вказане рішення не виконано боржником. Відповідно до розрахунків заборгованості відповідач за період з 18.03.2015 року по 03.09.2020 року має заборгованість у розмірі 62204,18 грн, яка складається з наступного: 51193,27 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 11010,91 грн - 3% річних від простроченої суми. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються\~Цивільним кодексом України. Статті\~526,\~527,\~530 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц вбачається, що за змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 30.12.2014 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.03.2015 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~ Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат є такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, а також домовленості сторін у анкеті-заяві про сплату відсотків за користування кредитом, неустойку (штраф, пенею), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, судовий збір в розмірі 2102,00 грн.з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного

Outcome: approved