Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати його колишню дружину [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що є одним із власників квартири, після укладення шлюбу з відповідачем, остання була зареєстрована в цій квартирі на постійне проживання, проте жодного дня сім`я в даному помешканні не проживала, оскільки винаймали окреме житло. Після розлучення відповідач обрала інше постійне місце проживання, участі у витратах по утриманню спірної квартири не приймає, тому втратила право користування житлом. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористалась, в судове засідання не з`явилась. Рух справи в суді. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, судові витрати просив залишити за ним. Враховуючи згоду позивача, суд відповідно до вимог ст.280 ЦПК України вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Квартира [ADDRESS] належить згідно свідоцтва про право власності від 11.07.2005 року позивачу [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Згідно копії будинкової книги [PERSON] зареєстрована в даній квартирі з 20.11.2014 року. На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки РЖКП №2 від 16.11.2020 року [PERSON] не проживає у спірному помешканні більше року. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірному помешканні як член власника житла після укладення шлюбу. Частинами 1,4 ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК) визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2,3 ст.64 ЖК до членів сім`ї належать дружина, їхні діти та батьки. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла (колишній член сім`ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відносини по користуванню чужим майном регулюються главою 32 ЦК України, яка визначає, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Право відповідача на користування квартирою позивача по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За твердження позивача відповідач ніколи не проживала і на даний час не проживає в спірному помешканні, не несе витрат на його утримання. Відповідач доказів протилежного суду не надала. Таким чином, припинення сервітуту на вимогу позивача не порушує прав відповідача, отже позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі необхідно залишити за позивачем відповідно до поданого клопотання.

Outcome: approved