Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Славутська міська рада звернулася в суд із заявою про визнання відумерлою спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] та складається із квартири [ADDRESS]. Крім того, заявник просив передати вищевказану квартиру у власність територіальної громади м. Славута в особі Славутської міської ради. В судовому засіданні представники заявника [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги і пояснили, що після смерті [INFO] року [PERSON] в м. Славута залишилася спадщина у виді квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло 03 вересня 1993 року. Відповідно до витягу із Спадкового реєстру спадщина після смерті [PERSON] не відкривалася. Відомості про спадкоємців відсутні. Тому просили задоволити позов. Заслухавши пояснення представників заявника, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується копією актового запису про її смерть від 30 квітня 2001 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03 вересня 1993 року [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS]. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15 грудня 2014 року вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] Однак, за повідомленням державного нотаріуса від 09 грудня 2014 року в провадженні Славутської державної нотаріальної контори є слідуючі документи: нотаріально посвідчена довіреність, якою внук спадкодавця [PERSON] вповноважує [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [INFO] року баби [PERSON], копія свідоцтва про смерть [PERSON], копія свідоцтва про смерть [PERSON], копія свідоцтва про народження [PERSON], копія свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON], запит державного нотаріуса до органів РАЦс про витребування документів та відповідь на вказаний запит. Таким чином після смерті [PERSON] є спадкоємець за законом, а саме внук [PERSON], який міг фактично прийняти спадщину відповідно до діючого на той час цивільного законодавства. Відповідно до ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Однак правила абзацу 2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України застосовуються, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право на спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином сплив однорічного строку, встановленого ч.2 ст.1277 ЦК та абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, підлягає обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року, до спірних правовідносин повинно бути застосовано чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР. Однак Цивільним кодексом Української РСР не передбачено визнання спадщини відумерлою. З врахуванням наведеного відсутні підстави для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади м. Славута в особі Славутської міської ради.

Outcome: dismissed