Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.02.2020 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 100 260 грн., з яких 100 000 грн. - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Підписуючи вказаний договір, відповідач підтвердила свою згоду із умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників, які розміщені (оприлюднені) на сайті банку, та зобов`язалася повернути наданий кредит, інші платежі відповідно до вказаних Правил, шляхом сплати до 13-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 5 822 грн. відповідно до графіка. Однак, вона порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 11.09.2020 року позивачем визначено як 132\~758,35 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 102 грн. сплаченого судового збору та витрати пов`язані з розглядом справи ( 4\~000 грн. на професійну правничу допомогу). Представник позивача в судове засідання не з`явився. 17.12.2020 року представник позивача [PERSON] надіслала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 104). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 13.02.2020 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 260 грн. з яких 100 000 грн. - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Підписуючи вказаний договір, відповідач підтвердила свою згоду із умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників, які розміщені (оприлюднені) на сайті банку (а.с. 26-30). Відповідно до п. 3.9 вказаного Договору за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 74,00 % річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Однак, відповідач станом на 11.09.2020 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість за: кредитом 99\~799,18 грн.; процентами за користування кредитом (згідно зі ст. 1048 ЦК України) 32\~848,51 грн.; процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно зі ст. 625 ЦК України) 110,66 грн. (а.с. 33-36). Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 132\~758,35 грн. У зв`язку з наведеним, зважаючи на порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, слід позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача вказану заборгованість. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 102 грн., що стверджується платіжним дорученням від 14.09.2020 року (а.с. 3). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову не долучено договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1048, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial