Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він разом зі своєю матір'ю проживали в житловому будинку в с.Сопів, по вул.Галана, 56, Коломийського району. Вказане господарство відносилось до колгоспних дворів, в звязку з чим воно належало членам цього двору на праві спільної сумісної власності, оскільки станом на 01.07.1990 року вони проживали в спірному будинку. 02.02.2004 року мати позивача [PERSON] померла, а 15.07.2005 року, тобто після її смерті, видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок, згідно з яким це майно належить їй та позивачу в рівних частинах, тобто по 1/2 кожному. Однак, в державній реєстрації вказаного права позивачу відмовлено у звязку з допущеною помилкою в зазначенні номера спірного будинку, так як вказано «№56а» замість правильного «№56». Насправді ж будинок під «№56а» по вказаній вулиці належить відповідачці [PERSON] Рішенням виконкому Сопівської сільської ради від 13.10.2015 року виправлено зазначену помилку з присвоєнням адресного номера спірному будинку «56». Однак, внести зміни в зазначене свідоцтво та провести з урахуванням цього державну реєстрацію права власності на спірний будинок неможливо, оскільки вказане право [PERSON] як співвласника даного майна припинилося відповідно до ст.346 ЦК України у звязку з її смертю. Позивач зазначає, що він на день відкриття спадщини проживав у спірному будинку, а тому відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до заповіту, складеного 15.03.2002 року матірю позивача, відповідачка [PERSON] вказана єдиним спадкоємцем майна спадкодавця, крім земельного паю, однак, ця відповідачка спадщини не прийняла, а подала відповідну заяву про те, щоб спірний будинок успадкував лише позивач. Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, адреса якої вказана під невірним номером «56а», оскільки місце проживання позивача зареєстроване в [INFO]. У звязку з цим нотаріусом вказано, що позивач не проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті, а якщо фактично і проживав, то місце його проживання за місцем відкриття спадщини не зареєстроване. Позивач стверджує, що інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає. Тому він просить встановити факт його проживання на момент відкриття спадщини разом з його матірю [PERSON] та визнати за ним в порядку спадкування право власності на спірні житловий будинок, господарські будівлі і споруди. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 04.12.2015 року він подав до суду письмову заяву, справжність підпису на якій засвідчено в.о. старости Сопівської сільської ради [PERSON], в якій зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, 23.12.2015 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, 23.12.2015 року вказана в.о. старости Сопівської сільської ради звернулася до суду з письмовою заявою, в якій вказує про визнання позовних вимог та просить справу розглядати без участі представника цього відповідача. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положеннями ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 506597, виданого 07.12.1959 року Коломийським райбюро ЗАГС Станіславської області, позивач народився 23.12.1934 року в с. Сопів Коломийського району Станіславської області. Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно з відміткою в паспорті громадянина України місце проживання позивача зареєстроване 24.04.1981 року за адресою: с. Сопів, вул. Галана, 56, Коломийського району (а.с. 46, 47). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-НМ №160218, виданого виконкомом вказаної ради, мати позивача [PERSON] померла 02.02.2004 року в с.Сопів Коломийського району (а.с.5). Згідно із заповітом, посвідченим 15.03.2002 року головою виконкому зазначеної ради та зареєстрованим в реєстрі за №01-016, [PERSON] заповіла все своє майно, крім земельного паю, відповідачці [PERSON] (а.с.12). Враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не прийняла спірної спадщини та не претендує на неї. Відповідно до довідки №984, виданої вищевказаною сільською радою 31.07.2015 року, матері позивача належав житловий будинок в с.Сопів, по вул. Галана, (адресний номер вказано «56а») Коломийського району. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до колгоспного двору. На вказану дату в цьому господарстві проживали [PERSON] та її син - позивач. На час смерті [PERSON] в зазначеному будинку проживав позивач, який після смерті матері вступив в управління спадковим майном (а.с.9). Відповідно до довідки №1068, виданої виконкомом Сопівської сільської ради Коломийського району 21.08.2015 року, позивач є власником 1/2 частини житлового будинку в с. Сопів, по вул. Галана,56, який збудований до 1992 року (а.с.8). Рішенням виконкому зазначеної ради №52-10/2015 від 13.10.2015 року спірному будинку присвоєно правильний адресний номер № 56 (старий адресний номер вул. Галана, 56а (а.с. 10)). Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позивач на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем у спірному будинку, що за адресою: с.Сопів, вул.Галана, 56, Коломийського району, що стверджується вищевказаною відміткою в паспорті громадянина України позивача. Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом вказаної сільської ради 27.10.2000 року на підставі рішення цієї ради №19 від 23.09.1997 року, та зареєстрованого цього ж дня Коломийським МБТІ в реєстрову книгу №2 за реєстровим №231, житловий будинок в с. Сопів, по вул. Галана, 56а, Коломийського району належить відповідачці [PERSON] (а.с.19). 15.07.2005 року виконкомом цієї ради на підставі рішення №83 від 31.05.2005 року видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно з цим документом позивачу належить 1/2 частина житлового будинку загальною площею 53,1 кв.м., житловою 17,7 кв.м., господарських будівель та споруд, які знаходяться в с.Сопів, по вул.Галана, 56а, Коломийського району. Іншим співвласником цього майна вказано [PERSON] (а.с.11). Отже, вказане свідоцтво видане понад рік після смерті одного із співвласників - матері позивача [PERSON], яка (як зазначено вище) померла 02.02.2004 року, а адресний номер вказано той самий, за яким знаходиться будинковолодіння відповідачки [PERSON] Судом встановлено, що в звязку зі смертю вказаного співвласника спірного майна право власності на це майно не зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП «Коломийське МБТІ» 20.04.2005 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., та господарських будівель і споруд: стодоли - літера Б, криниці №, огорожі №1, воріт - №2 ( а.с.13-16). Згідно із відповіддю державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.11.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що позивач не проживав зі спадкодавцем на день її смерті за адресою: с.Сопів, вул.Галана, 56 а (а.с.45). Відповіддю №766/01-16, даною цією ж нотаріусом 22.12.2015 року, стверджується, що згідно з даними Спадкового реєстру ( інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №42544993) після смерті [PERSON], яка померла 02.02.2004 року, спадкова справа відсутня (а.с.64, 65). Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до правил ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позивач є єдиний спадкоємець, який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки місце його проживання було зареєстроване за вірним адресним номером спірного нерухомого майна. Однак, через видачу свідоцтва про право власності на це майно із зазначенням невірного адресного номера та видачу даного свідоцтва через тривалий час після смерті одного із вказаних в ньому співвласників, позивач як інший співвласник та єдиний спадкоємець не взмозі належним чином оформити та реалізовувати свої права на вказане спадкове майно. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ-ї групи загального захворювання довічно (а.с.17, 18), то, враховуючи специфіку даної категорії справи, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.392 ЦК України, ст.256 ЦПК України та,

Outcome: approved