Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.08.2005 року [PERSON] 29.08.2005 року отримала кредит у розмірі 4700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. У порушення зазначених вимог відповідач зобовґязання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 28.07.2014 року має заборгованість - 10 866.69 грн., яка складається з наступного: - 1281, 83 грн.,- заборгованість за кредитом; - 8591,21 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 493,65 грн. - штраф (процентна складова); У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 866 грн. 69 коп., та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. Представник позивача Пшенична К.О. в судове засідання не з'явилася, про час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не відомо. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, суд визнав можливим розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Предметом спору є право на стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто необхідність виконання зобов'язання та повернення кредитних коштів банку. Спірні відносини належать до цивільних правовідносин та регулюються нормами цивільного законодавства: ст. 509, 510, 525-530, 533, 554, 610, 625, 638, 1054 ЦК України; п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»№5 від 30.03.2012 року; п. п. 1.2, 1.3, 2.1, п.3 Кредитного договору 00121023-180707 від 18.07.2007 року. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.08.2005 року [PERSON] 29.08.2005 року отримала кредит у розмірі 4700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. У порушення зазначених вимог відповідач зобовґязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення , незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного судочинства України. Згідно зі ст.536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов' язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 610, 623 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобовязання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день предявлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обовґязок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до договору. Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Дослідивши докази, суд вважає, винними дії відповідача по своєчасному не погашенню кредиту, тому позов підлягає задоволенню, оскільки заснований на законі, підтверджений матеріалами справи з розрахунком заборгованості на суму 10866,69 грн., що складається із заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, а також квитанцією про оплату судового збору у розмірі 243, 60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір відшкодовуються за рахунок відповідача.

Outcome: approved