Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07 грудня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилалася на те, що з 10 грудня 2019 року по 07 серпня 2020 року вона працювала в ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаді начальника відділу правової, контрольно-ревізійної і кадрової роботи. 07 серпня 2020 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи підприємство нарахувало їй та не виплатило заробітну плату у розмірі 27 207, 46 грн., а також не враховало нарахувань за грудень 2019 року та розмір компенсації за 17 днів невикористаної відпустки. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, а тому була вимушена звернутися до суду. У подальшому 27 січня 2021 року позивач надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача нараховану та не виплачену заробітну плату в сумі 27 207, 46 грн. без подальшого стягнення всіх податків, зборів та інших обов`язкових платежів (а.с.55). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 грудня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.29). Ухвалою судді від 08 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі(а.с. 30-31). Також указаною ухвалою судді було задоволено клопотання позивача та витребувано у ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи відносно [PERSON] , розрахунок компенсації за невикористану відпустку [PERSON] , відомості про нараховану заробітну плату за грудень 2019 року [PERSON] . На виконання ухвали про витребування доказів представником відповідача було надано до суду 22 грудня 2020 року та 14 січня 2021 року вище перелічені документи (а.с.44-45, 49-50). Від позивача 27 січня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.56). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Таким чином суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з 10 грудня 2019 року по 07 серпня 2020 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду начальника відділу правової, контрольно-ревізійної і кадрової роботи, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , копією наказу № 81-К від 09 грудня 2019 року про прийом на роботу, а також копією наказу № 28/К від 07 серпня 2020 року про припинення трудового договору (а.с. 10-11, 44-45). 07 серпня 2020 року позивач була звільнена в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 45). На день звільнення позивача відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата станом на 27 207, 46 грн. (а.с.26). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, непроведення повного розрахунку при звільненні призвело до порушення прав позивача, передбачених статтями 47, 116 КЗпП України, отже суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 27207, 46 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд до висновку про задоволення позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved