Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів Позивачі звернулися до суду із позовною заявою, якою просять суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває на території КДГ «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за ними право в порядку спадкування за законом на зазначену земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває на території КДГ «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте, починаючи з 1975 року з мітрю були зареєстровані та фактично проживали лише позивачі, а відповідачка проживала у с. Григорівка Новобузького району Миколаївської області. Після смерті матері позивачі похоронили її, розпорядилися її особистими речами, однак спадщину не оформляли. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, позивачам 03.05.2019 року було повідомлено, що їх сестра - відповідач по справі [PERSON] ще 01.10.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину (земельну частку (пай) після смерті матері. Вважають, що таким чином їх права як спадкоємців порушено, тому змушені звертатися до суду із відповідним позовом. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05 листопада 2019 року матеріали справи передано судді Ціпивко І.І. На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 12 листопада 2019 року на адресу суду надійшла відповідь. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2019 року позовну зачву залишено без руху. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалами Новобузького районного суду Миколаївської області розгляд справи у підготовчому судовому засіданні неодноразово було відкладено з незалежних від суду причин. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2020 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено та витребувано від Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області погосподарську книгу Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області щодо домоволодіння [ADDRESS] , за 1996-2010 роки. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалами Новобузького районного суду Миколаївської області розгляд справи у судовому засіданні неодноразово було відкладено з незалежних від суду причин. Розгляд справи по суті відбувся 09 листопада 2020 року. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Скоробогатов О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Пономарьов О.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити. Свої заперечення обгрунтовував тим, що відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття нею спадщини у вигляді земельної частки (паю) яка перебуває на території КДГ «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах, на яку її мати мала право. Позивачі на той час із матір`ю не проживали та не були зареєстровані. Вона постійно турбувалася про мати, доглядала її. Крім цього, просить суд, крім безпідставності, також відмовити позивачам у задоволенні поданого ними позову у зв`язку із пропуском ними строку позовної давності. Фактичні обставини справи встановлені судом та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] в с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області померла [PERSON] , про що 27 жовтня 1998 року зроблено відповідний запис за №8 та Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Спадщина відкрилася в цей же день, 24 жовтня 1998 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої, серед іншого, складається із права на земельну частку (пай) площею 9,2 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у колективній власності КДГ «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області,, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії МК № 0093326, який зареєстровано у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 378 від 05 липня и1997 року. Сторони у справі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] . Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується матеріалами спадкової справи № 152/2010, заведеної після смерті останньої. Із матеріалів спадкової справи встановлено те, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як такій, яка прийняла спадщину після смерті матері [INFO] звернулася дочка померлої [PERSON] , до якої долучила довідку видану виконкомом Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області № 593 від 29 липня 2010 року про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] , разом із нею постійно проживала та була зареєстрована донька [PERSON] . За такою її заявою та долученими документами, 17 серпня 2010 року Новобузькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 152/2010. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2010 року, встановлено той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області, являлася матірю [PERSON] . 01 жовтня 2010 року державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстровано в реєстрі за № 1-979 та № 1-983. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває на території КПСП «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах, що належить померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0093326, виданого Новобузькою РДА 05 липня 1997 року згідно розпорядження Новобузької РДА за № 266-р від 04 червня 1997 року та зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 378 від 05 липня 1997 року. В обгрунтування позову про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] , позивачі посилалися на те, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] , постійно були зареєстровані та проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, вони не відмовилися від спадщини, а тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, відтак є такими, що прийняли спадщину після смерті матері. На підтвердження такого до позовної заяви долучили довідку № 726, видану 24 вересня 2018 року виконкомом Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Згідно інформації по господарської книги № 01 на 1996-2000 роки, на день її смерті за вище вказаною адресою постійно проживали та були зареєстровані її сини: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Листом Новобузької державної нотаріальної контори № 177/02-31 від 03 травня 2019 року представнику позивачів адвокату Скоробогатову О.В. надано роз`яснення, яким повідомлено про те, що ще 01 жовтня 2010 року на ім`я дочки померлої [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, відтак за таких обставин, позивачам не може бути видане інше свідоцтво про право на спадщину. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено та підтверджено документально те, що [INFO] померла [PERSON] . Спадщина після її смерті відкрилася в цей же день. Згідно статті 524, частини першої статті 527, статей 529, 530 ЦК Української РСР зазначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при ухваленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. На підставі статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абз. 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З урахуванням викладених норм матеріального права слід дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивачі на час відкриття спадщини після смерті матері були зареєстровані та проживали із спадкодавцем. Враховуючи те, що такий факт оспорюється відповідачем, фактичний вступ позивачів в управління або володіння спадковим майном підлягає встановленню у судовому порядку. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на те, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] , постійно проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого законом не відмовилися від спадщини, а тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, відтак є такими, що прийняли спадщину після смерті матері. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з довідкою № 726, видану 24 вересня 2018 року виконкомом Камянської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Згідно інформації по господарської книги № 01 на 1996-2000 роки, на день її смерті за вище вказаною адресою постійно проживали та були зареєстровані її сини: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До спадкової справи відповідач надала довідку видану виконкомом Камянської сільської ради Новобузького району Миколаївської області № 593 від 29 липня 2010 року про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] , разом із нею постійно проживала та була зареєстрована донька [PERSON] . Крім цього, як на підтвердження своїх вимог та заперечнь сторони при судовому розгляді посилалися на показання свідків. Так, позивачі на підтвердження того, що вони прийняли спадщину після смерті матері посилалися на показання свідків: [PERSON] та [PERSON] , які, будучи допитаними безпосередньо у судовому засіданні, повідомили, що проживають у с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області. Підтвердили те, що [PERSON] померла вже давно десь у 1998 році. Разом із нею постівйно проживали її цивільний чоловік та сини: [PERSON] та [PERSON] . Дочка [PERSON] проживала із ними до того як вийшла заміж. Після цього жила окремо разом із своєю сім`єю. Похованням матері також займалися сини. Разом з тим, відповідач як на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог посилається на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо у судовому засіданні повідомила, що працює завідувачем сільської амбулаторії. [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Стверджувала, що мати хворіла, а на час її хвороби та смерті матері синів біля неї не було. [PERSON] їздив на заробітки, а [PERSON] проживав десь у м. Миколаєві. Хоча підтвердила, що вони навідувались до матері. Свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо у судовому засіданні повідомила, що проживає у с. Новогригорівка Новобузького району Миколаївської області, яке знаходиться поряд із с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області. Вона працювала разом із покійною [PERSON] у дитячому садочку. Підтвердила, що в останньої було троє дітей, проте на час її смерті біля неї не було нікого. Дочка [PERSON] проживала окремо від неї, [PERSON] проживав десь у м. Миколаєві, а [PERSON] був на заробітках. Свідок [PERSON] , будучи допитаною безпосередньо у судовому засіданні повідомила, що з 2003 року по 2015 року була Кам`янським сільським головою. Підтвердила, що знає сім`ю [PERSON] . Повідомила, що будь-які довідки, які видаються сільською радою готуються на підставі по господарських книг. Дійсно підписувала довідку від № 593 від 29 липня 2010 року, яка була видана [PERSON] , та яка не відповідає відомостям, що зазначені у по господарській книзі, оскільки не перевірила таку інформацію. Показання свідка [PERSON] суд бере до уваги, оскільки вона, будучи особою яка підписувала довідку, видану відповідачу, та яка стала підставою для видачі останній оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину, підтвердила те, що така довідка видана помилково та суперечить інформації, що зазначена у по господарських книгах. Судом також беруться до уваги показання свідків: [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили те, що позивачі постійно проживали разом із матір`ю у с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області. Разом з тим, судом критично оцінюються, надані свідками: [PERSON] та [PERSON] , показання, оскільки такі не спростовують жодної обставини, яка підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Так, відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказаного Закону передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року.» Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Судом встановлено, що до матеріалів спадкової справи долучено довідку, видану виконкомом Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області № 593 від 29 липня 2010 року про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] , разом із нею постійно проживала та була зареєстрована донька [PERSON] . Відомості внесені до вказаної довідки спростовано у судовому засіданні дослідженими доказами у справі, а саме: оригіналом по господарської книги за 1996-2000 роки та показаннями свідка [PERSON] , яка підтвердила її неправдивість, так як підписуючи її не звірила дані, які у ній зазначені із даними по господарської книги. Крім цього, до позовної заяви, долучено довідку № 726, видану виконкомом Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 24 вересня 2018 року встановлено те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Згідно по господарської книги № 01 на 1996-2000 роки, разом із нею постійно проживали та були зареєстровані сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено також дослідженим у судовому засіданні оригіналом по господарської книги. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] при зверненні до нотаріальної контори із заявою від 01.10.2010 року вказала про відсутність інших спадкоємців першої черги за законом після смерті матері, чим порушила право позивачів на спадщину після смерті матері. А також у вказаній вище заяві вказала місцем смерті матері [PERSON] с. Григорівка Новобузького району Миколаївської області, що суперечить усім іншим доказам у справі, в яких місцем смерті матері сторін зазначено с. Миролюбівка Новобузького району Миколаївської області. За таких, встановлених обставин, суд приходить до переконання про порушення спадкових прав позивачів при видачі нотаріусом відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Відтак, позовні вимоги в частині визнання недійсним такого свідоцтва суд вважає обґрунтованими та підставними, та такими, які підлягають до задоволення. В частині позовних вимог, а саме визнання права власності на спадкове майно необхідно відмовити, оскільки, будучи такими, які прийняли спадщину після смерті матері, позивачі при відсутності свідоцтва про право на спадщину на ім`я відповідача не обмежені у праві отримати свідоцтво про право на спадкове майно в нотаріальній конторі. Також відповідно відповідач не позбавлена можливості брати участь в оформленні спадщини після смерті матері. Крім цього, судом встановлено, що позивачі до нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, як таким, які прийняли спадщину, не зверталися. Ст.ст. 34, 66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів; у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов`язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає в спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Крім цього, суд не бере до уваги при ухваленні рішення доводи представника відповідача щодо спливу трирічного строку позовної давності з наступних підстав. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивачі як спадкоємці постійно проживали разом з матір`ю на час відкриття спадщини після її смерті, отже прийняли спадщину. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Крім цього, при розгляді справи позивач повідомив, що про порушення свого права він дізнався з листа Новобузької державної нотаріальної контори від 03 травня 2019 року, інших доказів на підтвердження того, що позивачам стало відомо раніше про наявність оспорюваниго свідоцтва суду сторонами не було надано, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що позивачами дотримано трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Таким чином, повно та всебічно встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності і допустимості та взаємного зв`язку, судом встановлено, що позивачі на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця та постійно там проживали, вони не відмовилися від спадщини, а тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, відтак є такими, що прийняли спадщину після смерті матері, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває на території КПСП «Червона Україна» Новобузького району Миколаївської області розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та скасування його, як такого, що порушує спадкові права позивачів. А тому позовні вимоги у цій частині суд визнає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В частині позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, будучи такими, які прийняли спадщину після смерті матері, позивачі при відсутності свідоцтва про право на спадщину на ім`я відповідача не обмежені у праві отримати свідоцтво про право на спадкове майно в нотаріальній конторі. Так само і відповідач не позбавлена можливості брати участь в оформленні спадщини після смерті матері. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову у частині немайнової вимоги та з урахуванням того, що позивачі при подачі позову сплатили судовий збір за немайнову вимогу в розмірі 768,40 гривень, з відповідача в їх користь підлягає до стягнення 768 грн. 40 коп. судового збору. Усі інші судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Outcome: partial