Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 29.04.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, в якій просив стягнути з ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 150 000 грн. Вказує, що він пропрацював з 28.01.2015 по 27.12.2017 на посаді машиніста бурової установки на буровій дільниці №2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром», яка характеризується перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. 27.12.2017 позивач звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 12.11.2019 йому було встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисцикуляторною енцефілопатією з вестибулопатією;синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), групи А, ЛН першого ступеня. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 06.12.2019, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача машиністом бурової установки на буровій дільниці №2 в умовах Ганнівського кар`єру ПрАТ «ПівнГЗК» виконував роботи з керування буровим станком СБШ-250МНА під час буріння свердловин, при цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважено фіброгенної дії у повітрі робочої зони. За висновком МСЕК від 23.03.2020 позивачу безстроково було встановлено 3 групу інвалідності з 10.03.2020 та 60% втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ТОВ 150 000 грн. моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 25.05.2020 представник відповідача ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» Дахіна І.Г. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що у нього загальний стаж на підприємстві відповідача складає 2 роки 11 місяців на посаді машиніста бурової установки. Втім, позивача було прийнято на підприємство відповідача, коли останній вже був пенсіонером, який реалізував своє право виходу на пенсію на пільгових умовах, у зв`язку із роботою у шкідливих та важких умовах праці за Списком №1. Вважає, що професійне захворювання, а отже і тяжке ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, виникло у позивача через його тривалу працю на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК», адже на даному підприємстві позивач пропрацював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці в десять раз більше часу ніж на підприємстві відповідача. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Також зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Крім того вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Дахіна І.Г . в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій в задоволені позовних вимог просить відмовити, на підставах викладених у відзиві на позов та провести розгляд справи за її відсутністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11-00 год. 28.05.2020. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 28.01.2015 по 27.12.2017 працював у ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» на посаді машиніста бурової установки на буровій дільниці №2 в кар`єрі завглибшки 150 м. і глибше, загальний стаж роботи позивача 32 роки 06 місяць, з них: 20 років 01 місяць за професією, та 02 роки 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-14). 12.11.2019 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено наявність у позивача професійних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисцикуляторною енцефілопатією з вестибулопатією;синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), групи А, ЛН першого ступеня, що підтверджується п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.12.2019 (а.с. 5-7, 10-11). Відповідно до п. п. 17, 18, 19 Акту розслідування, причиною виникнення хронічних професійних захворюваннях від 06 грудня 2019 року, позивач працюючи на підприємстві відповідача машиністом бурової установки на буровій дільниці №2 в умовах Ганнівського кар`єру ПрАТ «ПівнГЗК» виконував роботи з керування буровим станком СБШ-250МНА під час буріння свердловин, при цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважено фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Працюючи раніше помічником машиніста бурової установки та машиністом бурової установки бурової дільниці ПрАТ «ПівнГЗК» в Ганнівському кар`єрі, з тих же причин підпав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Працюючи машиністом бурової установки бурової дільниці ПрАТ «ПівнГЗК» в Ганнівському кар`єрі, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці. Працюючи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, виробничого середовища та трудового процесу, а саме: на робочому місці машиніста бурової установки (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2,2 рази, на робочому місці помічника машиніста бурової установки (ПрАТ «ПівнГЗК») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 4,9 рази, на робочому місці машиніста бурової установки (ПрАТ «ПівнГЗК») в 2,84-2,85 рази, також на робочому місці машиніста бурової установки (ПрАТ «ПівнГЗК») еквівалентний корегований рівень віброшвидкості перевищує допустимий рівень на 5 дБ. Умови праці машиніста бурової установки бурової дільниці №2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» [PERSON] відносяться: за вмістом аерозолю фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем вібрації до 2 класу (допустимі), за показниками мікроклімату до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання пропонується [PERSON] , директору ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром»: розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища на робочих місцях машиністів бурових установок згідно вимог «Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом», підвищити контроль відповідальних осіб та працюючих за забезпеченням і використанням машиністами бурових установок засобів індивідуального захисту. Через тривалий час роботи [PERSON] на підприємстві відповідача в умовах дії шкідливих факторів та зміною підприємств, структурних підрозділів та їх керівників, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 5-7). Довідкою МСЕК від 23.03.2020 позивачу безстроково з 10.03.2020 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, з яких: 50 % - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ, та третю групу інвалідності, за висновком якої він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортного лікування (а.с. 8-9). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.12.2019, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужило те, що позивач пропрацював на протязі 20 років 01 місяць за професією, з них 2 роки 10 місяців на підприємстві відповідача ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.5-7), показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: працюючи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, виробничого середовища та трудового процесу, а саме: на робочому місці машиніста бурової установки (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2,2 рази. Шкідливі умови праці машиніста бурової установки бурової дільниці №2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» [PERSON] відносяться: за вмістом аерозолю фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем вібрації до 2 класу (допустимі), за показниками мікроклімату до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Оскільки [PERSON] працював тривалий час в умовах дії шкідливих факторів та зміною підприємств, структурних підрозділів та їх керівників, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо, рекомендовано згідно п. 18 Акту [PERSON] , директору ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром»: розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища на робочих місцях машиністів бурових установок згідно вимог «Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом», підвищити контроль відповідальних осіб та працюючих за забезпеченням і використанням машиністами бурових установок засобів індивідуального захисту. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача - 2 роки 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 % та отримання ним третьої групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, також враховує профмаршрут позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» з шкідливими умовами праці, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним, при частковому задоволенні позову, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial