Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання непрацездатної дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень починаючи з моменту звернення до суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 травня 1992 року у Бродецькій сільській раді Катеринопільського району,Черкаської області був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] , актовий запис № 2. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в свідоцтвах про народження відповідач вказаний батьком. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.02.2020 року справа 694/378/19 шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний . Під час перебування у шлюбі вона захворіла. Неодноразово проходила лікування в Черкаському обласному онкодиспансері. 06.06.2017 року їй було присвоєно третю групу інвалідності з наглядом та лікуванням в ЧООД . Вона не працює , оскільки їй противопоказана важка фізична праця , шкідливі умови . На даний час вона перебуваю на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду, отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання в розмірі 1800 грн. , якої їй не вистачає на проживання та лікування, зазначена пенсія являється єдиним джерелом доходів , а тому потребує матеріальної допомоги з боку колишнього чоловіка. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що відповідач особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2020 справу передано для розгляду судді Гончаренко Т.В. Суддю Звенигородського районного суду [PERSON] відраховано зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку з 07.09.2020 року. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Сакун Д.І. від 09.09.2020 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 10 травня 1992 року у Бродецькій сільській раді Катеринопільського району,Черкаської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в свідоцтвах про народження [PERSON] вказаний батьком. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.02.2020 року справа 694/378/19 шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний . Під час перебування у шлюбі [PERSON] захворіла. Неодноразово проходила лікування в Черкаському обласному онкодиспансері. 06.06.2017 року [PERSON] було присвоєно третю групу інвалідності з 01.06.2017 року безтерміново з наглядом та лікуванням в ЧООД, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 900919 . [PERSON] не працює , оскільки їй противопоказана важка фізична праця , шкідливі умови . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності яка на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи становить 1800грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 грн., з 1 липня - 1712 грн.. Отже, на час звернення з позовом до суду позивачка отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 1 тис. 800 грн., його доходи забезпечували йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 13 квітня 2016 року № 6-3066 цс 15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111 цс 17. Враховуючи наведене в позові слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи рішення суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed