Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» (далі по тексту позивач) звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року в розмірі 837\~829 грн. 95 коп., з яких 570\~475 грн. 88 коп. тіло кредиту, 169\~666 грн. 27 грн. відсотки за користування кредитом, 91\~087 грн. 80 коп. пеня за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором, 6\~600 грн штраф за порушення обов`язків, передбачених кредитним договором, та звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 5936937 від 24.12.2007 року на нежитлове приміщення за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул.Куйбишева, буд.23. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами не виконані обов`язки за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року, не погашена кредитна заборгованість в установлені строки, що обумовлює необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заявленого на стягнення кредитного боргу. В письмових запереченнях проти позову відповідач-1 зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів виникнення у відповідача-1 зобов`язань за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року, а саме: документів, які підтверджують отримання відповідачем-1 готівкових коштів у банківській установі у сумі кредиту. При цьому відповідач-1 просив суд застосувати до спірних відносин сторін справи наслідки спливу позовної давності, передбачені ст.267 Цивільного кодексу України. Заслухавши представника позивача, представника відповідача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.12.2007 року до Артемівського відділення Філії ПУМБ в м. Донецьку відповідачем-1 та відповідачем-2 була подана анкета-заява на отримання споживчого кредиту (а.с.34-35 т.2). 24.12.2007 року позивачем та відповідачем-1 був підписаний кредитний договір №5895544 від 24.12.2007 року (а.с.9-17 т.1), за яким позивач зобов`язується надати відповідачу-1 кредит у розмірі 660\~000 грн. на умовах цього Договору, а відповідач-1 зобов`язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит позивачу в порядку та у строки, обумовлені цим Договором. В забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором №5895544 від 24.12.2007 року позивачем та відповідачем-2 був укладений іпотечний договір № 5936937 від 24.12.2007 року (а.с.21-32 т.1), відповідно до якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 736,40 кв. м., яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Куйбишева, буд.23. 14.11.2011 року за № DON-23/990 (а.с.18-20 т.1) та 22.05.2012 року за № DON-61/452 (а.с.33-36 т.1) позивачем відповідно на адресу відповідача-1 та відповідача-1 і відповідача-2 були направлені вимоги про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення ст.1046 Цивільного кодексу України, за якими договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, та положення ст.1047 Цивільного кодексу України, які встановлюють, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язано довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, за предметом доказування у даній цивільній справі позивач повинен був довести факт отримання відповідачем-1 грошових коштів в якості кредитуза кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року. При цьому вказаний факт повинен був підтверджений письмовими доказами, які за вимогою ч.2 ст.64 ЦПК України подаються в оригіналі. Однак зазначені вимоги закону представником позивача виконані не були. Наданий представником позивача меморіальний ордер № 384037876 від 24.12.2007 року (а.с.36 т.2) в підтвердження отримання відповідачем-1 грошових коштів в якості кредиту поданий суду не в оригіналі, не містить підпису відповідача-1, який би засвідчував отримання ним цих коштів. У свою чергу, поданий до суду представником позивача оригінал заяви від 10.03.2011 року (а.с.41), в якому відповідач-1 визнає заборгованістьза кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року та зобов`язується погасити заборгованість до кінця 2011 року, не містить відомостей про грошову суму, яка була отримана відповідачем-1 в якості кредиту, що не дозволяє суду визначитися з конкретною сумою кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача-1. Крім того, відповідачем-1 подана заява про фальшивість даного доказу, в якій стверджується, що відповідач-1 дану заяву не складав та не підписував. При цьому представником позивача, який у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України не просив суд виключити його з числа доказів, не було ініційовано проведення почеркознавчої експертизи справжності підпису відповідача-1 на цьому документі. Дана обставина на підставі ст.146 ЦПК України приводить до висновку, що суд не може визнати вказану заяву від 10.03.2011 року доказом, який би належним чином доводив факт отримання відповідачем-1 грошових коштів в якості кредитуза кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року. Суд не погоджується з доводами представника позивача, що підтвердженням отримання відповідачем-1 кредитних коштів є оборотно-сальдові відомості за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року (а.с.37,69-112), оскільки згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» дані відомості є первинними документами бухгалтерського обліку. Оборотно-сальдова відомість це один з найважливіших регістрів бухгалтерського обліку, який розкриває інформацію про початкові і кінцеві залишки (сальдо) та рухах за рахунками. Відповідно до абз.1 ч.3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Таким чином, оборотно-сальдова відомість не є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, а лише відображає інформацію, яка повинна міститься у первинних документах, які у вигляді відповідних письмових документів, що посвідчують отримання відповідачем-1 від позивача певних грошових коштів в якості кредитуза кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року, позивач не має в наявності. Суд також не бере до уваги доводи представника позивача, що акти огляду об`єкта нерухомості від 20.12.2008 року, від 24.12.2009 року, від 24.12.2010 року (а.с.38-40 т.2) є підтвердженням отримання відповідачем кредитуза кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року. Зміст вказаних документів підтверджує лише факт огляду працівником банку та відповідачем-1 стану об`єкта нерухомості, який є предметом іпотеки за іпотечним договором № 5936937 від 24.12.2007 року, не посвідчуючи факт отримання відповідачем-1 кредитних коштів за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року. У свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що умовикредитного договору №5895544 від 24.12.2007 року, при виконанні яких відповідач-1 повинен був отримати спірний кредит, підтверджують його доводи про те, що у нього не виникло зобов`язань за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року щодо повернення кредитних коштів, оскільки відсутні належні документи, що посвідчують отримання відповідачем-1 готівкових коштів у банківській установі у сумі кредиту. Так, згідно з п.1.1 та пп.1.2.1,1.2.2 п.1.2 ст.1 кредитного договору № 5895544 від 24.12.2007 року кредит у розмірі 660\~000 грн. надається позивачем відповідачу-1 за умови рефінансування (погашення) заборгованості відповідача-1 за кредитом, наданим йому позивачем за кредитним договором № 5211361 від 22.02.2007 року, у сумі 177\~154 грн. 82 коп. При цьому вказане рефінансування (погашення) заборгованості відповідача-1 повинно було здійснитися з загальної суми кредиту у розмірі 660\~000 грн.; інша частина кредиту за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року в сумі 482\~845 грн. 18 коп. відповідач-1 мав право використати на свій розсуд відповідно до чинного законодавства України. При цьому за вимогою п.2.1.7 кредитного договору № 5895544 від 24.12.2007 року доказом згаданого рефінансування (погашення) заборгованості відповідача-1 за кредитним договором № 5211361 від 22.02.2007 року повинно бути належним чином оформлене платіжне доручення на переказ відповідачем-1 коштів в розмірі 177\~154 грн. 82 коп. позивачу. Даного платіжного доручення в підтвердження виконання відповідачем-1 згаданої умови договору № 5895544 від 24.12.2007 року, при якої можливе отримання ним кредиту, позивачем суду не було надано. Позивачем також не було надано суду доказів здійснення відповідачем-1 у відповідності з пп.2.1.4 п.2.1 ст.2 кредитного договору № 5895544 від 24.12.2007 року особистого страхування на строк не менше 1 року на суму, яка має бути не меншою суми кредиту. Це положення кредитного договору про особисте страхування відповідача-1 є обов`язковою умовою отримання ним кредиту. Відповідно до п.2.2 кредитного договору № 5895544 від 24.12.2007 року невиконання відповідачем-1 вказаних умов надання кредиту в строк не пізніше 10 календарних днів з дати підписання цього Договору тягне за собою припинення зобов`язань позивача щодо надання відповідачу-1 кредиту та розірвання кредитного договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем-1 не виникло кредитного зобов`язання за кредитним договором № 5895544 від 24.12.2007 року, оскільки відсутні докази видачі позивачем у відповідності з пп.2.3.4 п.2.3 ст.2 названого договору відповідачу-1 суми кредиту з карткового рахунку, що обумовлює визнання цього кредитного договору не укладеним та відповідно відсутності правових підстав для стягнення 837\~829 грн. 95 коп. в якості суми боргу за кредитом. У зв`язку з цим суд не вбачає правових підстав для застосування до спірних відносин сторін справи за заявою відповідача-1 наслідків спливу позовної давності з причини відсутності кредитного зобов`язання, до якого вона може бути застосована. Ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Згідно з ст.17 Закону України «Про іпотеку» та п.5.12 ст.5 договору іпотеки № 5936937 від 24.12.2007 року іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту та інших. Приймаючи до уваги, що зобов`язання про повернення кредитних коштів за кредитним договором №5895544 від 24.12.2007 року у відповідача-1 не виникло, суд вважає, що зобов`язання відповідача-2 за договором іпотеки № 5936937 від 24.12.2007 року у вигляді передачі предмета іпотеки позивачу для забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором також не існує з тієї причини, що юридична доля іпотечного зобов`язання має похідний характер від забезпеченого ним основного кредитного зобов`язання. Тобто якщо не існує основного зобов`язання, немає і іпотечного зобов`язання, який забезпечує виконання основного зобов`язання. У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed