Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У травні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до\~\~позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором VOZ0AU00030589 від 04.05.2006 року в розмірі 924\~697,36 грн. На обґрунтування вимог позивач зазначає, що 04.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кошти в сумі 65\~053,50 грн на строк до 06.05.2013 року. Станом на 06.04.2020 року заборгованість за кредитним договором становить за тілом кредиту 38 463,77 грн, за відсотками за користування кредитом 200 549,23 грн, за комісією 5580,00 грн, за пенею 680\~104,36 грн. Враховуючи те, що кредитні зобов`язання забезпечені порукою [PERSON] позивач просить стягнути загальну суму заборгованосі з відповідачів в солідарному порядку. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідачі правом на відзив не скористались. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 21.05.2020 року. 22.05.2020 року скеровано запит про зареєстроване місце проживання відповідачів. 25.06.2020 року отримані відповіді міграційної служби, згідно яких [PERSON] знятий з реєстрації 30.03.2004 року, останнє місце проживання с.Дроздні Ковельського району. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 26.06.2020 року відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито 09.09.2020 року. 09.10.2020 року ухвалою суду визнано обов`язковою явку представника позивача. В судове засідання 13.11.2020 року представник позивача не з`явився, клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку свого представника в судове засідання. 14 грудня 2020 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача [PERSON] через відсутність оригіналів доказів, які позивач має намір надати суду. В судовому засіданні 11 січня 2021 року представник позивача [PERSON] під час дистанційного судового засідання клопотала про надання додаткового часу для подання доказів до 01 лютого 2020 року. В судове засідання 01 лютого 2020 року представник позивача не з`явилась про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності не надходило, додаткові докази суду не надані. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04.05.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № VOZ0AU00030589, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 46\~500 грн на придбання автомобіля, а також 16\~926,00 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,32% на місяць на суму залишку заборгованості, а також винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту на строк до 06.05.2013 року. Щомісячний платіж повинен був становити 1041,43 гривень (п.1.1 договору). \~ \~ \~ \~Згідно п.3.2 договору позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 3,34% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно п.4.1 договору при порушенні позичальником термінів погашення зобов`язань банк вправі нараховувати пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу щодня. З метою забезпечення виконання даного кредитного зобов`язання 04.05.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе із боржником солідарну відповідальність (п.4), договір поруки вступає в силу з моменту підписання та припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (п.11, п.12). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VOZ0AU00030589 від 04.05.2006 року звернути стягнення на предмет застави автомобіль «DAEWOO», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2013 року ухвалено вилучити у [PERSON] даний транспортний засіб та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача в судовому засіданні 11.01.2021 року повідомила про невиконання вказаних судових рішень. Заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 924\~697,36 грн згідно поданого позивачем розрахунку утворилась на 06.04.2020 року та складається з : заборгованості за тілом кредиту 38463,77 грн, за відсотками за користування кредитом 200549,23 грн, за комісією 5580,00 грн, за пенею 680\~104,36 грн. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд дійшов такого висновку з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено\~\~у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~ \~У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга\~статті 1050 ЦК України). Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від\~28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно з пунктом 1.1 кредитного договору кредит надано на строк до 06.05.2013 року. До настання зазначеної дати кредитор використав своє право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником. Так, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2011 року у справі 2/0306/1064/11 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено повністю. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VOZ0AU00030589 від 04.05.2006 р., яка на 07.06.2011 року становила 81\~919,50 грн ( 38\~790,98 грн тіла кредиту, 26\~922,34 грн процентів, 13299,93 грн пені), звернуто стягнення на предмет застави автомобіль «DAEWOO» реєстраційний номер [NUMBER] . Такими діями кредитор\~на власний розсуд\~змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Після пред`явлення дострокової вимоги кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Також Велика\~Палата Верховного\~Суду у справі №310/11534/13ц від 04.07.2018 зазначила, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Представник позивача зазначив про невиконання судового рішення в частині звернення стягнення на предмет застави, відповідач доказів протилежного не надав. Враховуючи наведене суд доходить висновку, що на час пред`явлення у 2011 році дострокової вимоги позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту - 38\~790, 98 грн, за процентами - 26\~922,34 грн., зазначена заборгованість за рахунок заставного майна не погашена. Після пред`явлення дострокової вимоги подальше нарахування процентів за договірною ставкою є неправомірним. Вимоги на підставі ст.625 ЦК позивачем не заявлені. Щодо заборгованості по тілу кредиту, то при зверненні до суду з цим позовом позивач заявив до стягнення меншу сум 38\~463,77 грн, що з огляду на диспозитивність цивільного судочинства є виключним правом позивача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 38\~463,77 грн заборгованості за тілом кредиту та 26\~922,34 грн заборгованості за процентами. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, то вони задоволенню не підлягають з таких мотивів. Згідно наданого позивачем розрахунку боргу відповідачу щомісяця на підставі п. 1.1 кредитного договору нараховувалась комісія (винагорода за надання фінансового інструменту) в розмірі 116,25 грн, що становить 0,25 % від суми виданого кредиту, та відповідно заявлено стягнення заборгованість по комісії в розмірі 5580,00 грн. За своєю суттю ця комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому їх нарахування не відповідає вимогам ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 закону «Про захист прав споживачів», заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15. Таким чином у стягненні комісії необхідно відмовити. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 680\~104,36 грн, суд керувався наступним. Відповідно до ст.611 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст. ст. 549 - 552 ЦК України. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). За умовами кредитного договору (п.4.1) банк вправі нараховувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні, за кожен день прострочки до повного виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 року в справі №912/1120/16 зробила висновок про те, що період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання.\~Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в\~законі\~чи договорі Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року в справі №902/417/18 зазначила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої\~статті 551 ЦК України\~про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. З огляду на наведене, суд, враховуючи розмір неповернутих боржником кредитних коштів, що є значно меншим ніж нарахована позивачем неустойка, строк протягом якого позивач не звертався до суду за захистом своїх прав і відповідно проводив нарахування неустойки, виходячи із принципу розумності та справедливості вважає можливим зменшити розмір пені до 65\~386,11 грн, що відповідає сукупному розміру заборгованості за тілом та процентами. Висновок суду , щодо розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 130\~772,22 грн, яка складається станом на 06.04.2020 року з 38\~463,77 грн тіла кредиту, 26\~922,34 грн процентів та 65\~386,11 грн пені. В решті вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~ Щодо вимог до поручителя [PERSON] , то позов в цій частині задовленню не підлягає. За приписами частини першої\~статті 553\~ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~(у\~редакції на\~час виникнення\~спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно п.12 договору поруки вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. За первісними умовами кредитного договору, кредит надано на строк до 06.05.2013 року, отже строк поруки встановлено до 06.05.2018 року. Звернувшись до суду з достроковою вимогою про звернення стягнення на предмет застави банк змінив строк виконання зобов`язання, тим самим змінив строк дії поруки в сторону зменшення. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. На день пред`явлення позову 21.05.2020 року порука вже припинила свою дію. Тому вимоги до поручителя [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат. \~ \~ \~ \~У частині першій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги на загальну суму 924697,36 грн задоволені судом на 14 % (130772,22х100: 924697,36 = 14), тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1941,86 грн ( 13870,46 х14:100= 1941,86)

Outcome: partial