Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 09 серпня 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду через свого представника з позовом до [PERSON] , про стягнення коштів за розписками, просить суд: поновити строк позовної давності, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за розписками, вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до письмових розписок [PERSON] позичила [PERSON] згідно названих нижче розписок: від 30.05.2006 року 25000 доларів США з обов`язком повернення боргу за 3 роки; від 16.06.2005 року 5500 доларів США з обов`язком повернення за 2 дні. На вказаних розписках наявні підписи [PERSON] .. Проте, відповідач до цього часу борг за вищевказаними розписками не повернув. Щодо строку звернення до суду з позовом пояснила наступне. \~ Вони з відповідачем мали почуття любові, поваги та довіри один до одного та з грудня 2004 року проживали разом в будинку, який на праві власності їй належав. Відповідач 30.05.2005 року набув офіційний статус фізичної особи-підприємця з основним видом економічної діяльності: пасажирський наземний транспорт міського і приміського сполучення та яка припинена 25.05.2017 року. Для розвитку бізнесу відповідач, саме через названі вище розписки, позичив у неї грошові кошти, які своєчасно не повернув, проте пообіцяв, що після припинення його комерційної діяльності поверне позичені кошти за розписками. Так як вони довіряли один одному, вона не вимагала їх повернення в строк. Грошові кошти були необхідні відповідачу для оформлення міжміських пасажирських перевезень. Надалі, [PERSON] став власником земельної ділянки кадастровий номер 51103000000:01:009:0121, площею 0,0626 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач запропонував їй у разі настання негативних наслідків від його підприємницької діяльності переоформити на неї належну йому земельну ділянку і як запобіжний захід цієї умови передав їй копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900555. Вказує, що вона має тяжку хворобу, а в листопаді 2017 року її стан погіршився та вона була госпіталізована до лікарні. Відповідач забрав свої речі з будинку та пішов проживати у інше місце. Будь-які зв`язки із відповідачем перервались. Після повернення з лікарні та довгої реабілітації вона письмово повідомила відповідача листом вимогою від 04.05.2019 року, яким просила повернути грошові кошти за розписками в сумі 30500 дол. США до 20.06.2019 року. Відповідач отримав цей лист - вимогу особисто 07.06.2019 року, проте відповіді не надіслав. Враховуючи вищевикладене, вона і звернулась до суду за захистом своїх прав та стягнення відповідної суми позики. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 13 серпня 2019 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. /т.1 л.с. 34-35/ 11 вересня 2019 року Ухвалою суду була задоволена заява представника позивача про забезпечення позову. /т.1 л.с. 39-41/ 07 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. / т.1 л.с. 77-78/ 07 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. /т. 1 л.с. 79-80/ 24 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду скасований арешт з квартири [ADDRESS] . /л.с. 133-134/ 06 квітня 2020 року від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої на підставі ст. 267 ЦК України, ст. ст. 27, 31 ЦПК України, просив відмовити в задоволені позову з підстав пропущення строку позовної давності. 28 грудня 2020 року Постановою Одеського апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, ухвала Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області без змін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, та відмовити у позові повністю, зазначила при цьому що позивач мала можливість звернутися з вказаними вимогами завчасно. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 16.06.2005 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи /т. 1 л.с. 9/ Так, згідно укладеного між сторонами договору позики від 16.06.2005 року, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 5500 доларів США строком на 2 дні. Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено ще один договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи. /т.1 л.с. 8/ У відповідності до умов договору позики від 30.05.2006 року, [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 25\~000 доларів США , які зобов`язався повернути через три роки. Станом на день звернення до суду 09.08.2019 року, борг відповідачем за договорами позики від 16.06.2005 року та від 30.05.2006 року повернуто не було. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Відповідно до положень ст.ст.\~256,\~257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом\~ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст.ст. 253-255 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст.ст.\~261,\~265,\~266 ЦК України). Відповідно до\~ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, стосовно вимог позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою щодо стягнення боргу за договором позики, суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, як про це просить позивач, але за приписом частини п`ятої\~статті 267 ЦК України\~позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. З юридично-правової точки зору, аналіз положень норм\~ЦК України\~щодо перебігу строку позовної давності, спливу цього строку та можливості визнання судом причин пропуску відповідного строку поважними, свідчить, що поважністю причин пропуску строку позовної давності є наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову з моменту настання строку виконання грошового зобов`язання. Для фізичної особи такими обставинами можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу поважності пропуску строку позовної давності вказувала на перебування сторін у відносинах любові, почуття та довіри, проживання їх за однією адресою, по суті на проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Про вказаний факт засвідчують і свідки [PERSON] та [PERSON] , що були заслухані в судовому засіданні 03.12.2019 року. Позивач посилається на той факт, що відповідач на час отримання коштів за борговими розписками був фізичною особою-підприємцем та кошти були надані йому для розвитку бізнесу. Більш того, відповідач надав позивачці копію державного акту про право власності на землю, та у разі негативних наслідків обіцяв переоформити на [PERSON] належну йому земельну ділянку. Окрім того, позивачем приєднані до матеріалів справи медичні довідки про наявність у неї тяжкої хвороби: сахарний діабет тяжкої форми, внаслідок чого вона періодично перебуває на стаціонарному лікуванні. Згідно довідки до акту огляду МСЕК, [PERSON] присвоєна друга група інвалідності з 25.05.2010 року. Вказує, що у 2017 році відповідач забрав свої речі та зв`язки із ним перервались. Тож, вказане свідчить, що з 2004 рік по 2017 рік /до моменту встановлення їй діагнозу/ сторони перебували у теплих сімейних відносинах, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу. Вказане не спростовується та жодним чином не заперечується і самим відповідачем, крім того ним визнається факт отримання у борг відповідних коштів за розписками від 16.06.2005 року та від 30.05.2006 року. Після тривалої реабілітації, 04.06.2019 року позивач звернулась до відповідача із листом-вимогою про повернення боргів за розписками від 16.06.2005 року та від 30.05.2006 року, проте відповіді на нього та відповідного реагування з боку відповідача не отримала. Інститут позовної давності давно став предметом розгляду судами різних інстанції. Зокрема, позиція Верховного Суду, що має застосовуватись, висловлювалась у різноманітних рішеннях. Так,\~згідно постанови\~ВС від\~03.07.2019\~року у\~справі №\~495/9109/17, суд виокремлював, щодо застосування судами попередніх інстанцій позовної давності: Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257\~ЦК України). Позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Формування загального правила, щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з безпосередньою обізнаністю особи про його порушення, а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Крім того, у постанові ВС від 12.08.2020 року у справі № 495/4057/17 йдеться зокрема, що\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно із\~статтею 256 ЦК України,\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тож, позиція Верхового Суду з приводу строків позовної давності є однозначною, та їх треба вираховувати від часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Тому, у системному аналізі вищенаведених норм права, об`єктивна можливістю [PERSON] знати про обставини порушення її прав виникла, коли її відносини з відповідачем були припинені, тобто з 2017 року. Натомість, вона не мала можливості відновлення своїх прав, з огляду на погіршення стану її здоров`я. З урахуванням усього вищенаведеного, враховуючи перебування позивача з відповідачем у сімейних відносинах, довіру та взаєморозуміння щодо повернення коштів, проте наявність тяжкої хвороби у позивача, що зумовило її госпіталізацію, а надалі потягнуло інвалідність, стаючи на захисті прав такої особи, з огляду на об`єктивні та незалежні від позивача підстави, що істотно утруднювали своєчасне подання позову, виходячи із тривалої реабілітації позивача після хвороби, в той же час прийнявши до уваги момент припинення сімейних відносин з боку відповідача, про що ним жодного заперечення не надається та не спростовуються дані обставини, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку позовної давності є поважними, за таких обставин є можливість розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 192 ЦК України, \~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~ст. 524 ЦК України,\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1 та 2\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За наведених обставин, враховуючи вимоги зазначених норм закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення зазначених у розписці сум боргу, а саме за розпискою від 16.05.2005 року в розмірі 5500 доларів США, що станом на день винесення рішення складає 134530 грн /із розрахунку 24,46 грн за один долар США/, та за розпискою від 30.05.2006 року в розмірі 25000 доларів США, що станом на день винесення рішення складає 611500 грн /із розрахунку 24,46 грн за один долар США/ . У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків від суми позики не заявляла, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, та прийнявши до уваги усі надані суду докази, а саме те, що дійсно між сторонами були укладені договори позики від 16.05.2005 року та від 30.05.2006 року, за зобов`язаннями якого повинен нести відповідальність відповідач щодо повернення усієї суми боргу, від чого він ухиляється, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за розписками є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Вирішення питання щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та звільнена від обов`язку сплати судового збору, обґрунтованістю її позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 7460, 30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved