Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, та, зокрема, з відповідача на користь позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 114-116). 25.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення на обґрунтування якої зазначила, що вищевказаним рішенням суду її позов було задоволено частково. Крім того нею, у звязку з розглядом даної справи, було понесено судові витрати на правову допомогу в загальній сумі 2820 грн. Враховуючи співвідношення розміру задоволених позовних вимог та понесених судових витрат, просить стягнути з відповідача на її користь 1450,33 грн. витрачених на правову допомогу адвоката (а.с. 118-120). Судове засідання для вирішення заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення було призначене судом на 09 год. 15 хв. 13.02 2019 року. Разом з тим, 13.02.2019 року на адресу суду надійшла апеляційна скарга представника [PERSON] адвоката [PERSON] на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2019 року. Справу скеровано до Волинського апеляційного суду. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.02.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було повернено до Луцького міськрайонного суду Волинської області для вирішення заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення (а.с. 136). Судове засідання з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній справі призначено на 09 год. 00 хв. 13.03.2019 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак, в матеріалах справи міститься подана ним заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити (а.с. 125). Представник відповідача в судове засідання також не зявилася, проте остання скористалася правом подати свої заперечення щодо вимоги [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, які були подані нею 26.02.2019 року. На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що заявлені позивачкою вимоги про відшкодування судових витрат нічим необґрунтовані, а також подані з порушенням встановлених процесуальних строків та визначеного чинним законодавством порядку. В задоволенні заяви просила відмовити (а.с. 142-143). Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи вищевикладені обставини, суд не вбачає необхідності викликати учасників справи в судове засідання, а тому вважає за можливе провести розгляд заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На обґрунтування своїх заперечень проти даної заяви [PERSON] про відшкодування судових витрат на правову допомогу представник відповідача зазначила, що заявлені позивачкою вимоги жодними належними доказами необґрунтовані. Як вбачається з заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, останньою було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних її представником у справі адвокатом [PERSON], у якомі містяться зазначення дій, вчинених адвокатом для надання правничої допомоги та часу, витраченого на вчинення відповідних дій (а.с. 118). З наданого корінця розрахункової квитанції серії ЯБ № 100 вбачається, що повна оплата послуг адвоката [PERSON] по Договору про надання послуг професійної правничої допомоги від 10.10.2018 року, яка здійснена [PERSON] становить 2820 грн. (а.с. 15). Суд вважає, що сплачені кошти [PERSON] на професійну правничу допомоги, є співрозмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, просила стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень. Однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2019 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн., тобто позовну заяву [PERSON] було задоволено частково. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позивачка в п. 6.4. позову зазначила, що нею були понесені судові витрати на загальну суму 2820 грн., які вона просила стягнути з відповідача за наслідками розгляду справи (а.с. 1-5). Крім того, із заявою про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу з наданням відповідних доказів на її обґрунтування, [PERSON] звернулася 25.01.2019 року, тобто в межах пяти днів після ухвалення рішення суду. Таким чином, суд вважає, що позивачкою було дотримано строки та порядок звернення з даною заявою, а тому доводи представника відповідача про зворотне є безпідставними. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню .

Outcome: approved