Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 12 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду про скасування Свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданих приватним нотаріусом Томчуком С.М. спадкоємцям за заповітом [PERSON] та [PERSON] , після смерті її батьків, які померли в 2010 році. У судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] помер її батько [PERSON] . Звернувшись до нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємиці першої черги вона дізналась, що померлими складені заповіти, які вони не могли підписати, так як перебували у такому стані, коли не могли відповідати за свої дії. За заповітом складеним 8 травня 2010 року мати заповідала все своє майно своїй онуки [PERSON] . В цей час мати хворіла на онкозахворювання, приймала відповідні ліки, а тому не могла підписувати ніяких документів, [INFO] вона померла. Батько також мав хронічні захворювання та не міг підписати заповіт 1 червня 2010 року. При видачі свідоцтв приватним нотаріусом порушенні ряд законодавчих актів .Про порушення вона дізналась у 2019 році, і це на її думку дає їй право на перерасподіл спадщини за законом. Враховуючи викладене прохала скасувати Свідоцтва про права на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Томчуком С.М. на ім`я [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання відповідач, приватний нотаріус Томчук С.М. не з`явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги не визнав. Надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що його було викликано подружжям [PERSON] для складання заповітів. 8 травня 2010 року, ним був складений заповіт від імені [PERSON] , яка дійсно хворіла але чітко виказала свою волю, яку він зафіксував у заповіті, після чого оголосив його, а остання його підписала. 1 червня 2010 року він посвідчив заповіт він імені [PERSON] , який також чітко виразив своє волевиявлення яке він зафіксував у заповіті. Після смерті спадкодавців за отриманням спадщини звернулись спадкоємці: за заповітом [PERSON] , [PERSON] , за законом [PERSON] 15 березня 2011 року [PERSON] , [PERSON] , отримали свідоцтва про права на спадщину за заповітом. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. 15 березня 2011 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір про розподіл спадкового майна, про що їм було видане відповідне свідоцтво, яке було зареєстровано. Із зазначеного вбачається, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 15 березня 2011 року, до суду звернулась з позовом 12 червня 2020 року зі спливом більше ніж вісім років позовної давності, при цьому будь яких пояснень щодо спливу строку звернення не надала. Також просив врахувати те, що 1 грудня 2017 року позивач вже зверталася з позовом до суду про визнання заповітів недійсними та визнання права на спадкове майно. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, не погодившись з даним рішенням нею було подано скаргу, але 13 лютого 2019 року постановою Харківського апеляційного суду у задоволенні позову [PERSON] про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на спадкове майно за законом відмовлено у зв`язку з недоведеністю. Тому вважає, що позовні вимоги позивача є знову надуманими, безпідставними, прохав застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в позові у повному обсягу Треті особи: [PERSON] в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи у своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала до суду відзив в якому заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що дійсно подружжя [PERSON] , які доводяться їй дідом та бабкою склали в 2010 році заповіти, якими все своє майно заповідали частково їй та [PERSON] . Баба з дідом були люди похилого віку, хворі але всі свої дії вони розуміли до останнього часу. Дідусь вів щоденник у якому все записував. Це була саме їх воля скласти заповіти, які і були посвідчені. Після їх смерті ,вона як спадкоємиця за заповітом отримала належне їй майно. [PERSON] також отримала грошові заощадження батьків, про що їй було видане відповідне свідоцтво. Окрім того ,ними було підписано договір про розподіл спадкового майна в 2011 році. Будь - яких претензій весь цей час, позивачем не висувалися, тому вважає, що позовні вимоги є надуманими, окрім того пред`явленими після спливу строку позовної давності, наслідками якого є відмова у задоволені позовних вимог. Також вказала, що позивачем вже було подано позов про скасування заповітів, але в задоволенні позовних вимог відмовлено. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 26 червня 2020 року після усунення недоліків позивачем по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 липня 2020 року. Також відповідачу та третім особам наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Відповідач: приватний нотаріус Томчук С.М., в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] заперчував та надав відзив. Треті особи: [PERSON] в судове засідання не з`явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперчує. [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала до суду відзив-заперчення на вимоги [PERSON] . Окрім того по справі зроблено запит до начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за для з`ясування наявних порушень при складанні заповітів та видачу свідоцтво про права на спадщину збоку приватного нотаріуса Томчука С.М. Суд, вислухавши позивача, адвоката з боку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Матеріали справи містять свідоцтва ( серія [NUMBER] видане 13 травня 2010 року ВРАЦС Шевченківського РУЮ Харківської області ) про те що, [INFO] померла [PERSON] . З свідоцтва ( серія [NUMBER] виданого 13 липня 2010 року ВРАЦС Шевченківського РУЮ Харківської області ) вбачається що, [INFO] помер [PERSON] . Зі змісту копії заповіту від 8 травня 2010 року , посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. вбачається, що [PERSON] , діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій зробила розпорядження на випадок своєї смерті такого змісту: належну їй на праві особистої приватної власності частину житлового будинку [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Заповіт записаний зі слів [PERSON] , прочитаний уголос до підписання і власноруч підписаний [PERSON] 1 червня 2010 року [PERSON] , який, діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій зробив розпорядження на випадок своєї смерті такого змісту: належну йому на праві особистої приватної власності частину житлового будинку [ADDRESS] заповідає [PERSON] ; належну частину гаражу, який розташований за цією ж адресою, що позначений за планом земельної ділянки літ.Г та належній на праві приватної власності автомобіль заповів сину [PERSON] . Заповіт записаний зі слів [PERSON] прочитаний уголос до підписання і власноруч підписаний [PERSON] 15 березня 2011 року [PERSON] отримав свідоцтво про права на спадщину за заповітом на Ѕ частини гаражу, який залишився після смерті [PERSON] , [PERSON] , яке зареєстровано за № 502. Відповідно до свідоцтв про права на спадщину за заповітом від 15 березня 2011 року [PERSON] отримала в спадщину нерухоме майно після смерті баби та діда [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за №№ 498, 500 . Зі свідоцтва про права на спадщину за законом [PERSON] отримала спадщину за законом на грошові кошти які залишись після смерті [PERSON] , [PERSON] , яке зареєстровано за № 510. З договору про розподіл спадкового майна від 15 березня 2011 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , домовились про таке: Ѕ гаражу, який розташований при житловому будинку [ADDRESS] на не приватизованій ділянці переходить до [PERSON] Грошові вклади які належали [PERSON] , [PERSON] розподілялися між [PERSON] та [PERSON] . Сторонами вирішено розподіл майна проводити без доплат. З наданої відповіді начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 серпня 2020 року вбачається, що приватним нотаріусом Томчуком С.М. були порушені п. 6.12 ,6.14 ,п.25 Додатку до Правил введення нотаріального діловодства, п.214,216,231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, також Закону України « Про звернення громадян», у зв`язку з виявленими порушеннями , відповідно до п.3 ч.1 ст.29-1 Закону України «Про нотаріат» діяльність приватного нотаріуса Томчука С.М. була призупинення, останній пройшов курс підвищення кваліфікації 14 червня 2019 року. Відповідачем та третьою особою [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного - процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. З позовної заяви вбачається що позивач просить скасувати Свідоцтва про права на спадщину за заповітом видані приватним нотаріусом у 2011 році. Зазначає , що підставою її звернення до суду стало отриманий лист Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на її звернення , щодо дій приватного нотаріуса , який вона отримала у 2019 році. Як на думку позивача, виявлені порушення при видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом , порушають її права на отримання спадщини за законом , як спадкоємиці першої черги. Відповідачем та третьою особою [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності, що є підставою відмови у задоволенні позовних вимог. Спадкоємець на згідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», має право отримати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом спадкоємцю, який прийняв спадщину. Загальний строк на прийняття спадщини встановлений у відповідності до вимог ст.1270 Цивільного кодексу України в 6 місяців і починається з дня відкриття спадщини. По закінченню цього строку у спадкоємця виникає право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Для отримання свідоцтва про право на спадщину, на основі ч.2 ст. 1269 Цивільного кодексу України і п. 207, 208 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємець зобов`язаний особисто подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, або відправити його поштою, попередньо засвідчивши справжність підпису на заяві в нотаріальному порядку Нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину лише за місцем відкриття спадщини, і у відповідності до вимог ст.. 1221 Цивільного кодексу України. При оформленні права на спадщину нотаріус зобов`язаний виконати ряд процесуальних дій у відповідності до порядку, встановленого п.п. 205-238 Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України. Він зобов`язаний: встановити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування за законом або за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину та приналежність цього майна спадкодавцю, претензії кредиторів, заяви від казоодержувачів про відмову від заповідального відказу та здійснити декотрі інші дії з нотаріального провадження щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них окремо із визначенням імені і часток у спадщині. Таке правило діє у випадку, коли спадщину на нерухоме майно прийняло декілька спадкоємців. Виходячи з позицій охорони прав спадкоємців, нотаріус, у випадку, коли свідоцтво про право на спадщину видається не всім спадкоємцям і не на все спадкове майно, зобов`язаний у тексті свідоцтва зазначити яка частка спадщини залишається відкритою. Судом встановлено та не оспорюється сторонами , той факт, що після смерті батьків позивача вона , як і треті особи звернулись з заявами про прийняття спадщини. 15 березня 2011 року [PERSON] отримав свідоцтво про права на спадщину за заповітом на Ѕ частини гаражу, який залишився після смерті [PERSON] , [PERSON] , яке зареєстровано за № 502. Відповідно до свідоцтв про права на спадщину за заповітом від 15 березня 2011 року [PERSON] отримала в спадщину нерухоме майно після смерті баби та діда [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за №№ 498, 500 . Зі свідоцтва про права на спадщину за законом [PERSON] отримала спадщину за законом на грошові кошти які залишись після смерті [PERSON] , [PERSON] , яке зареєстровано за № 510. З договору про розподіл спадкового майна від 15 березня 2011 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , домовились про таке: Ѕ гаражу, який розташований при житловому будинку [ADDRESS] на не приватизованій ділянці переходить до [PERSON] Грошові вклади які належали [PERSON] , [PERSON] розподілялися між [PERSON] та [PERSON] . Сторонами вирішено розподіл майна проводити без доплат. Посилання позивача , на той факт , що видані свідоцтва про права на спадщину за заповітом видані з порушенням , які надають їй право на звернення та отримання спадщини за законом не можуть бути взяті судом до уваги. Згідно з відповіді начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 серпня 2020 року вбачається, що приватним нотаріусом Томчуком С.М. були порушені п. 6.12 ,6.14 ,п.25 Додатку до Правил введення нотаріального діловодства, п.214,216,231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, також Закону України « Про звернення громадян». Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року , застосовані строки позовної давності та в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповітів недійними, було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2019 рішення Шевченківського районного суду Харківської області скасовано , постановлено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх недоведеністю . Згідно ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 Цивільного кодексу України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналіз вказаних норм свідчить про те , що виявлені порушення відносяться до ведення діловодства в нотаріаті та порядку послідуючій реєстрацію права , і ніяким чином не свідчать про порушення права позивача на отримання спадщини, яку вона отримала за законом, і наявність підстав відступити від волевиявлення спадкодавців оформлених заповітом. Будь - який , належних та допустимих доказів того , що видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порушають права позивача на вже отриману спадщину, суду не надані. Відповідно до вимог ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ч.1, ст.267, ч.2-4 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В даному випадку суд вважає, позовна давність не може бути застосовано оскільки мова йдеться про порушення про які позивач дізналась в 2019 році. Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи вказані правові норми, дослідженні в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку , що зазначені підстави для скасування свідоцтва про права на спадщину за заповітом позивачем не доведені, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог. Судові витрати. Враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог сплачений судовий збір залишається за рахунок позивача, на підставі ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed