Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що він є власником будинку [ADDRESS] , в якому, крім нього, зареєстровані також [PERSON] , [PERSON] . Однак, ці особи протягом 7 років фактично у будинку не проживають, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не приймають участь у спільному побуті. На його прохання виписатися з будинку не реагують. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, суду пояснив, що відповідачі не проживають в будинку понад сім років та не несуть витрат на утримання цього будинку. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Заяви та клопотання, подані учасниками справи. Позивачем подано: заяву про відкладення розгляду справи (а.с.27); заяву про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення (а.с.29). Процесуальні дії у справі. 09.07.2019 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.16, 17). Ухвалою від 24.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). Ухвалою судового засідання від 08.10.2019 відкладено розгляд справи (а.с.28). 10.10.2019 та 11.12.2019 на офіційному сайті Стрийського міськрайонного суду Львівської області розміщено оголошення про виклик відповідачів [PERSON] , [PERSON] у судове засідання в справі №456/2538/19 (а.с.33-36, 48, 49). Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частки будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9, 10). Згідно з довідкою про склад сім`ї №1776 від 14.06.2019 в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Актами від 07.10.2015, 22.05.2017, 03.07.2019 встановлено факт реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] в будинку [ADDRESS] та факт фактичного не проживання їх в цьому будинку. Також встановлено, що [PERSON] , [PERSON] проживають без реєстрації у будинку [ADDRESS] (а.с.12-14). Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] дала суду показання, за змістом яких [PERSON] , [PERSON] не проживають у будинку більше семи років і їй відомо, що вони перебувають за кордоном. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] дала суду показання, за змістом яких вона проживає у вищевказаному будинку разом з внуком [PERSON] . Відповідачі зареєстровані у цьому будинку, однак більше семи років не проживають у ньому, бо перебувають за кордоном на заробітках. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із відсутністю відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норми закріплені в статтях 319 та 321 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує норми статей 316, 317 ЦК України, статей 64, 150 ЖК України та зважаючи на вимоги статті 9 Конституції України, статті 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» (29 червня 2004 №1906-IV) та частини 4 ст. 10 ЦПК України - положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач є співвласником (в частці 1/2) житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак не проживають в ньому більше семи років. Надати оцінку аргументам відповідачів суд позбавлений можливості, оскільки такі ними не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та беручи до уваги те, що відповідачі не проживають у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин, в зв`язку з чим, зважаючи на вимоги частини 1 ст. 71 ЖК України, вони втратили право на користування жилим приміщенням у цьому будинку, тому суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі ставки, передбаченої ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову до суду. На підставі статей 71, 72, 150 ЖК України, статті 391 ЦК України, статей 7, 11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved