Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» (далі по тексту «позивач») звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства «Сербинівське» (далі по тексту «відповідач 1»), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі по тексту «відповідачі»), про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що протягом 2008 року між позивачем та фізичними особами спадкодавцями відповідачів було укладено договори оренди землі щодо земельних ділянок, які на час такого укладення належали спадкодавцям відповідачів, а саме: -договір оренди землі №147 щодо земельної ділянки площею 4,89 га (кадастровий номер 5320884200-00-005-0077), укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» та [PERSON] 04.01.2008 року, що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 19.08.2008 року за № 040855400276 (на час подачі позовної заяви земельне ділянка успадкована [PERSON]); -договір оренди землі №220 щодо земельної ділянки площею 5,31 га (кадастровий номер 5320884200-00-004-0023), укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» та [PERSON] 20.03.2008 року, що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 15.08.2008 року за № 040855400201 (на час подачі позовної заяви земельне ділянка успадкована [PERSON] та [PERSON]); -договір оренди землі №139 щодо земельної ділянки площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-00167), укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» та [PERSON] 20.03.2008 року, що зареєстрований в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 19.08.2008 року за № 040855400288 (на час подачі позовної заяви земельне ділянка успадкована [PERSON]). Земельні ділянки, що були передані в оренду позивачу на підставі вказаних вище договорів оренди землі (далі по тексту «первинні договори»), успадкували фізичні особи відповідачі. Після оформлення відповідачами права власності на успадковані земельні ділянки, останніми було укладено з відповідачем 1 договори оренди землі на ті ж самі земельні ділянки: -договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Сербинівське» №б/н від 05.11.2012 року, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 29.12.2012 року за № 532080004002200, на земельну ділянку площею 4,89 га (кадастровий номер 5320884200-00-005-0077); -договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Сербинівське» №39 від 27.11.2012 року, що зареєстрований у Реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 11.03.2013 року за № 310606, на земельну ділянку площею 2,4506 га (кадастровий номер 5320884200-00-004-0023); -договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Сербинівське» №б/н від 05.11.2012 року, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 29.12.2012 року за № 532080004002199, на земельну ділянку площею 2,4506 га (кадастровий номер 5320884200-00-004-0500); -договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Сербинівське» №б/н від 01.10.2012 року, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 19.11.2012 року за № 532080004001648, на земельну ділянку площею 4,93 га (кадастровий номер 5320884200-00-001-0167). В своїй позовній заяві позивач на підставі ч. 1 ст. 148-1, ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України просить про наступне: визнати за ним право оренди на вищезазначені земельні ділянки, що розташовані на території Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області на підставі укладених між позивачем та зазначеними вище фізичними особами спадкодавцями відповідачів договорів оренди землі; договори оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, укладені між відповідачем 1 та відповідачами визнати недійсними та скасувати їх державну реєстрацію. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представником відповідача 1 та відповідачів [PERSON] в судовому засіданні було подано письмове заперечення на позовну заяву, в якій останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з міркувань того, що договори оренди землі, укладені між позивачем та спадкодавцями відповідачів є додатковими угодами, а не договорами оренди землі; відповідачем 1 сплачується орендна плата відповідачам. Представник відповідача 1 та відповідачів у своїх запереченнях на позовну заяву посилається також на довідку Відділу Держземагенства в Гребінківському районі Полтавської області №01-18/1889 від 10 листопада 2014 року, відповідно до якої в наявності відділу є документи, що посвідчують право користування позивача спірними земельними ділянками до 11 квітня 2010 року. Останній в судовому засіданні також зазначив, що договори оренди землі, укладені між відповідачем 1 та відповідачами на час розгляду даної справи є чинними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Ч. 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд лише сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи для чого розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Обовязок доказування, відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. В судовому засіданні судом було досліджено оригінали договорів оренди землі, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог (копії містяться в матеріалах справи). Судом встановлено, що вищезазначені договори оренди землі, укладені між позивачем та спадкодавцями відповідачів, зі строком дії до 31 грудня 2017 року. Згідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV в редакції, що діяла на момент виникнення між позивачем та спадкодавцями відповідачів правовідносин щодо оренди спірних земельних ділянок, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Договори оренди землі, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, були зареєстровані в Полтавській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», тобто набули чинності. Відповідно до п.12.4 договорів оренди землі, укладених між позивачем та спадкодавцями відповідачів, розірвання цих договорів в односторонньому порядку не допускається. Судом встановлено, що відповідачами, як спадкоємцями орендодавців позивача на підставі укладених протягом 2008 року договорів оренди землі, на час розгляду справи не було розірвано вищезазначені договори оренди землі, шляхом підписання додаткових угод до даних договорів оренди землі та не встановлено факт їх розірвання в судовому порядку. Згідно ч. 1 статті 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. Відповідно до ч.1 ст.148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про чинність укладених між позивачем та спадкодавцями відповідачів договорів оренди землі та набуття відповідачами статусу орендодавців позивача з моменту переходу права власності на орендовані позивачем земельні ділянки. Судом також було досліджено договори оренди землі, що були укладені між відповідачем 1 та відповідачами. Суд приходить до висновку про те, що договори оренди землі, укладені між відповідачем 1 та відповідачами, укладені на ті ж земельні ділянки, що й договори оренди землі укладені спадкодавцями відповідачів з позивачем. Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 Земельного кодексу України, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. П. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У ст. 651 Цивільного кодексу України закріплено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як зазначено в ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд приходить до висновку про те, що укладення між відповідачами та відповідачем 1 оспорюваних позивачем правочинів обмежує права позивача, як орендаря, щодо користування зазначеними вище земельними ділянками. Судом відхилено доводи відповідачів щодо правової природи договорів оренди землі, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, чи можливої неправомірності їх державної реєстрації з тих мотивів, що вони не стосуються предмету розгляду даної цивільної справи. Судом було встановлено, що станом на час розгляду даної справи, договори оренди землі, що були укладені між позивачем та спадкодавцями відповідачів та на які позивач посилається, як на підставу позовних вимог, чинні. Суд також не може взяти до уваги факт сплати відповідачем 1 відповідачам орендної плати та інших обовязкових платежів, оскільки така обставина не є кваліфікуючою для виникнення у відповідача 1 права користування спірними земельними ділянками. Окремої оцінки потребують доводи відповідачів щодо реєстрації позивачем договору оренди землі №139 на земельну ділянку площею 4,93 га з кадастровим номером 5320884200-00-001-0167 після смерті [PERSON] орендодавця по вищезазначеному договору. Суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] спадкоємець орендодавця позивача [PERSON] фактом отримання орендної плати від позивача до 2012 року включно визнала наявність орендних правовідносин між нею та позивачем, а реєстрацію позивачем договору оренди №139 правомірною. Зазначений відповідач протягом строку, встановленого законодавством, після прийняття спадщини не оспорив прийнятий ним же правочин щодо передачі успадкованого ним майна в оренду, а тому вищенаведені доводи представників [PERSON] в процесі розгляду даної справи судом відхилено. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України у тих випадках, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України способами захисту прав на земельні ділянки можуть бути, в тому числі, визнання права та визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на час постановлення судом даного рішення, реєстрації підлягає право оренди землі, а не договорів оренди землі. П. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, в тому числі й право оренди земельної ділянки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовної вимоги щодо скасування реєстрації оспорюваних позивачем правочинів.

Outcome: partial