overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу був задоволений. 11 березня 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення суду для вирішення питання розподілу судових витрат - сплаченого судового збору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною четвертою цієї жстатті ЦПК\~України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З урахуванням обставин, що стали підставою для ухвалення додаткового рішення, суд вважає за можливе розглянути дане питання без виклику сторін та інших учасників. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст.\~265\~ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно зіст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно дост.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при поданні позову позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі - 768,40 грн. та заявлено в позові про покладення витрат по сплаті судового збору на відповідача. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, проте питання розподілу судових витрат не було вирішено. Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, сума судового збору, сплачена позивачем при поданні позовної заяви, згідно з вимогамист. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2021 року позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволено частково, стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № [NUMBER] Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ЄДРПОУ 32121458 Свідоцтво платника ПДВ: №11030127, ІПН: 321214508249) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 76\~510,48 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот десять гривень 48 коп.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 4 статті 270 ЦПК України суд викликає у судове засідання сторін лише у випадку такої необхідності. Для вирішення зазначеного питання виклик Сторін не визнається судом необхідним. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі необхідно винести додаткове рішення у зв`язку з наступним. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за адресою: [ADDRESS] у сумі 128\~271,63 гривень. Судом встановлено та зазначено в мотивувальній частині, що строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення заборгованості за період з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р. включно, а трирічний строк позовної давності щодо даних вимог почав свій перебіг 06.11.2017 з урахуванням дати звернення позивача до суду із цим позовом 06.11.2020), а тому застосовано наслідки пропуску строку позовної давності. З огляду на що встановлено, що позовні вимоги за період з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р. включно задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що судом в резолютивній частині рішення не було ухвалено рішення стосовно частини позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за період з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р., суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, оскільки сторонами надавались пояснення та докази стосовно вказаної частини позовних вимог, а судом в резолютивній частині рішення не зазначено результат вирішення вказаних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя було задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки ЗАЗ-ДЕУ, 2004 року випуску, державний номер № [NUMBER]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], іпн.[NUMBER]; ПАСПОРТ СЕРІЇ [NUMBER], на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ-ДЕУ, 2004 року випуску, державний номер № [NUMBER] в сумі 15 552 (П'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві гривні). В іншій частині позову - відмовлено. При реєстрації права власності на вищезазначене майно, [PERSON] отримала відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови стало те, що розташована в [ADDRESS] значиться дві земельні ділянки, які зареєстровані за [PERSON], що підтверджується державним актами. В судове засідання сторони не з'явились, що не перешкоджає розгляду заяви. Згідно із ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено додаткове рішення про визнання права власності за [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1000га, розташовану в [ADDRESS], кадастровий № 2310100000:04:032:0468, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак не вирішено питання щодо земельної ділянки, кадастровий номер 2310100000:04:032:0469, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення: для ведення садівництва. З викладених підстав заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов було задоволено, однак, у позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 487,20 грн. і при ухваленні рішення дана вимога залишилася поза увагою суду. Просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 487,20 грн. Відповідно до п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Рішення набрало чинності, сторонами не оскаржено. Розмір понесених позивачем судових витрат в розмірі 487,20 грн. підтверджується квитанцією (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року, ухваленого у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу № 359 «Монтажник-4» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по технічному обслуговуванню будинку. У заяві голова правління ЖБК № 359 «Монтажник-4» ставить питання про ухвалення додаткового рішення суду, оскільки в описовій частині рішення вказано про задоволення позову в повному обсязі, однак, не вирішено питання стосовно стягнення за відповідачів сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 121,80 грн. У судове засідання сторони не з'явилися з невідомих суду причин, їх присутність не є обов'язковою. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. 20.05.2015 року ЖБК-359 «Монтажник-4» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з до [PERSON], [PERSON] про заборгованості по технічному обслуговуванню будинку. 06.06.2015 року судовий наказ було видано. Не погоджуючись з даним наказом, відповідачі 30.06.2015 року звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2015 року вказаний вище судовий наказ було скасовано і зараховано суму судового збору, сплачену при подачі судового наказу до суми судового збору, встановленої до позовної заяви. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року, ухваленого у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу № 359 «Монтажник-4» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по технічному обслуговуванню будинку з відповідачів на користь ЖБК-359 «Монтажник-4» стягнуто сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 121,80 грн., а зарахований до суми судового збору за подання позовної заяви судовий збір в сумі 121,80 грн. за подання заяви про видачу судового наказу з відповідачів не був стягнутий. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2014 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальних часток та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом позов задоволено. Визнано, що [PERSON] належить, а [PERSON], померлому [INFO] належало по ? частки квартири [ADDRESS]. Визнанно за [PERSON], [INFO], іпн [NUMBER], право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. 03.11.2014 року рішення Ленінського районного суду набрало законної сили. Однак, у резолютивній частині рішення суд, не вирішив питання про стягнення судових витрат. Відповідно до п.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2015 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов було задоволено, однак, у позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 243,60 грн. і при ухваленні рішення дана вимога залишилася поза увагою суду. Просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідно до п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Рішення набрало чинності, сторонами не оскаржено. Розмір понесених позивачем судових витрат в розмірі 243,60 грн. підтверджується квитанцією (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя № 334/589/17 від 20 червня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості за невиконання договірних зобов`язань у розмірі 83316 грн. 06 коп., що складається з : 3395 грн. 00 коп. компенсації вартості наданого обладнання; 76172 грн. 82 коп. плата за прострочення щомісячних платежів; 72 грн. 00 коп. компенсація понесених витрат пов`язаних з отриманням виконання зобов`язання; 3372 грн. 81 коп. сума сукупного індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 303 грн. 43 коп. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судового збору в розмірі 1600 гривень. Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи, повідомлені у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 589/17 від 30 січня 2017 року відстрочено позивачу Приватному акціонерному товариству «Лізинг інформаційних технологій» сплату судового збору до ухвалення судового збору у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. 19 червня 2018 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 174 (а.с.68). Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя № 334/589/17 від 20 червня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості за невиконання договірних зобов`язань у розмірі 83316 грн. 06 коп., що складається з : 3395 грн. 00 коп. компенсації вартості наданого обладнання; 76172 грн. 82 коп. плата за прострочення щомісячних платежів; 72 грн. 00 коп. компенсація понесених витрат пов`язаних з отриманням виконання зобов`язання; 3372 грн. 81 коп. сума сукупного індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 303 грн. 43 коп. Проте, суд при винесенні рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.09.2021 задоволено позов [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06.03.2020, приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2844. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. 10.10.2021 [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення розподілу судового збору в сумі 545,00 грн., який було сплачено ним за забезпечення позову. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.10.2021 заяву а [PERSON] прийнято до розгляду та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Про розгляд заяви учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. При вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Із матеріалів цивільної справи встановлено, що за заявою [PERSON] ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2021 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 61840881, відкритого на підставі оспорюваного виконавчого напису. Забезпечення позову позивач оплатив судовим збором в сумі 454,00 грн., що підтверджується квитанцією від 26.05.2021. Із рішення у від 03.09.2021, яким позов задоволено повністю, вбачається, що питання розподілу судового збору за забезпечення позову судом вирішено не було. Таким чином, враховуючи вимоги частини першої статті 141 та пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл судового збору в сумі 454,00 грн., стягнення якого слід здійснити з відповідача, у зв`язку із чим заява позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2016 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти \~на утримання двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі \~1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], а потім на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі \~1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивач просить суд припинити стягнення з нього аліментів \~за вищевказаним рішенням, мотивуючи це тим, що діти проживають разом з ним, відповідач з лютого 2016 року проживає за іншою адресою, допомоги дітям не надає, аліменти використовує на власний розсуд. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, оскільки отримувані аліменти нею витрачаються виключно на дітей, гроші вона передає дітям під час зустрічей з ними за місцем проживання, а позивач виплачує аліменти нерегулярно і лише в порядку виконавчого провадження, остання виплата була в березні 2016 року. За змістом частин першої і третьої ст.60 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факти проживання дітей з позивачем та непроживання відповідача з доньками з лютого 2016 року сторонами визнаються, тому не потребують доказування. У довідці про доходи позивача, виданої Миколаївським державним вищим музичним училищем 23.08.2016 року за №46, відсутня інформація щодо утримання з нього аліментів за період з 01.04.2016 року по 31.07.2016 року. Можливість припинення обовязку із утримання дітей передбачено Сімейним кодексом України(далі - СК України) лише у випадках, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід батьків і забезпечує повністю її потреби(ст.188 СК України), та при укладенні батьками договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно(ст.190 СК України). Посилання позивача у позовній заяві на ст.273 СК України як на підставу припинення сплати аліментів є невірним, оскільки зазначеною нормою врегульовано можливість звільнення від сплати аліментів повнолітніх братів, сестер, мачухи, вітчима, падчерки, пасинка, осіб, у сім'ї яких виховувалася дитина, а не батьків. Враховуючи, що з квітня 2016 року позивачем аліменти на утримання дітей фактично не сплачуються, факт їх нецільового використання протягом зазначеного періоду відповідачем не знаходить свого підтвердження, а отже у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість.

Outcome: dismissed