Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного договору №99-608-850-2-17-Г (з ануїтентними платежами) від 13.05.2017 року відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 16620,00 грн. строком з 13 травня 2017р. до 12 травня 2020 р. включно зі сплатою 15,00% річних. Відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов'язання позивач належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ «Мегабанк» просить суд розірвати кредитни договір №99-608-850-2-17-Г від 13.05.2017р. та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість в розмірі 27278,53 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. 03.09.2018р. до суду надійшло клопотання від представника позивача Пром І.Ч. з проханням слухати справу за відсутності уповноваженого представника банку, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення судом не заперечує. В судове засідання представник позивача не з'явився. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи. За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 13 травня 2017р. між позивачем ПАТ «Мегабанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №99-608-850-2-17-Г (надалі Договір), на підставі якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 16620,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №TR/1613380/1294/3486 від 13 травня 2017р. та випискою по рахунку. Відповідно до п.4.1 Договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів нарахування процентів «факт/360»). Згідно п. 4.2. та п.4.5 Договору відповідач зобов'язаний здійснювати погашення ануїтентного платежу та суму щомісячної комісії в загальній сумі 994,90 грн. щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 4.10 Договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, кредитодавець обліковує в повному обсязі заборгованість за кредитом на відповідному рахунку простроченої заборгованості. Отже, станом на 02.10.2017р. поточна заборгованість за кредитним договором в сумі 16620,00 грн. була винесена на рахунки простроченої заборгованості. Пунктами 6.3 та 6.2 Договору передбачено, що сторони погодили, що у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 45% від суми кредиту та штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми ануїтентного платежу та комісійної винагороди, що становить відповідні суми в розмірі 7479,00 грн. та 250,40грн. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконувались належно умови кредитного договору, відповідно до виписки по рахунку наданої банком (а.с.16-23). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача ПАТ «Мегабанк» про розірвання договору та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 27278,53 грн. такими, що підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved