Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до територіальної громади с.Вибранівка в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Наталія Степанівна, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 03.08.1990 її бабусею [PERSON] складено заповіт, згідно якого все належне їй майно вона заповіла їй. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок в [ADDRESS] , який відноситься до категорії колгоспного двору. Вона звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у оформлені спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та господарські будівлі і споруди на ім`я спадкодавця. Вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак у позасудовому порядку позбавлена можливості реалізувати право на спадкування. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.54), в якому зазначає про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. У судове засіданні позивачка та її представниця не з`явилися, однак представниця позивачки подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у поданому до суду відзиві зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім цього, у заяві зазначила, що спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачка подала клопотання про долучення доказів (а.с.63). Представниця позивачки подала заяву про проведення підготовчого засідання за їх відсутності, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; клопотання про розгляд справи за відсутності її та позивачки і задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.56, 67). Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.50). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.09.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.43-44). Ухвалою від 10.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.59-60). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] одружились 24.11.1940, актовий запис №8. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про одруження від 02.06.1985 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про одруження від 05.06.1971 [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] , актовий запис №17. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.65). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.10.1974 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] , актовий запис №368. Прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] » (а.с.10). Згідно з свідоцтвами про смерть [NUMBER] від 05.09.2001 та серії [NUMBER] від 01.04.1985, [PERSON] помер [INFO] в с. Вибранівка Жидачівського району Львівської області, а [PERSON] померла [INFO] у м. Львів (а.с. 12,13). З технічного паспорта від 02.03.1990 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок «А-1», загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», вбиральнею «Д», колодязем «к», огорожею №1, воротами №2 (а.с.15-17). Відповідно до заповіту, складеного в с. Вибранівка 03.08.1990, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла внучці [PERSON] (а.с.14). [PERSON] померла [INFO] у м. Львів, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.07.2017 (а.с.64). Згідно з довідкою про підтвердження спадщини, виданою 30.05.2019 ВК Ходорівської міської ради, [PERSON] дійсно була прописана в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Господарство належало до суспільної групи «Колгоспний двір» головою і останнім членом якого була померла. Спільно з нею в спадковому будинку на день її смерті не був зареєстрований ніхто. У Вибранівській сільській раді посвідчено заповіт від [PERSON] в користь внучки [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном в шестимісячний строк, оскільки займалася похороном бабусі, забрала ключі від спадкового будинку та особисті речі померлої. Проводить роботи по підтриманню будинку, сплачує всі комунальні послуги, страхові та інші платежі (а.с.30). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.06.2019, [PERSON] склала заповіт, який посвідчений у Вибранівській сільській раді 03.08.1990 (а.с.31). Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Наталія Степанівна від 02.08.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та господарські будівлі і споруди на ім`я спадкодавця (а.с.34). Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 02.08.2019 встановлено, що відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.32, 33). Витягом з погосподарської книги від 08.08.2019 встановлено, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Господарство відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». За даним господарством закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.29). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Так, згідно з положеннями частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до приписів статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 563 ЦК УРСР якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку була зареєстрована та проживала лише [PERSON] , відтак вона є останнім членом колгоспного двору. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день його смерті і на що вона за законом буде мати право внучці [PERSON] . З огляду на дату смерті спадкодавця [PERSON] ( [INFO] ) спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом, після смерті [PERSON] прийняла спадщину, вчинивши дії, що свідчать про це, а саме: займалася похороном бабці, в день похорону забрала ключі від спадкового будинку та особисті речі померлої, постійно проводить ряд дрібних робіт по підтриманні будинку, господарських будівель та території біля нього, сплачує комунальні послуги та інші платежі, тим самим фактично вступила у володіння спадковим майном. Однак позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом) не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524,525, 534, 548, 549, 563 Цивільного кодексу Української РСР, статті 392, пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved