Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позов тим, що: - вона являється власником вказаного житлового будинку; - за вказаною адресою зареєстрований також її онук - відповідач по справі [PERSON] ; - [PERSON] 21.01.2017 року забрав свої речі, виїхав з вказаного будинку і жодного разу не з`являвся, його місцезнаходження не відоме; - [PERSON] відмовляються знятися з реєстрації за вказаною адресою, в добровільному порядку; - вказане створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, зокрема виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг та отриманням субсидій. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Від нього до суду не надходило повідомлень про причини його неявки. У матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позов. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2019 року, постановлено дану справу розглядати в заочному порядку. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - [PERSON] являється власником житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.1983 р., виданого державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145394504 та рішенням Чернігівської обласної ради від 12.01.1993 р., яким у Ріпкинському районі включено в межі селища міського типу Ріпки селище Яворці Ріпкинської селищної Ради; - за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що стверджується довідкою виконкому Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 13.08.2019 року № 2054; - відповідач [PERSON] у вказаному будинку, за місцем реєстрації, не проживає з 2017 року і по теперішній час, що стверджується комісійним актом від 16 вересня 2019 р. депутата Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що по відношенню до [PERSON] відповідач [PERSON] членом сім`ї не являється. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Оцінка суду. Оцінивши наявні докази та наведені вище норми права, суд робить висновок, що: - позивачка [PERSON] є власником спірного будинку; - відповідач [PERSON] спільним побутом із позивачкою не пов`язаний; - відповідач [PERSON] проживав у спірному будинку, і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом; - право користування будинком у відповідача [PERSON] виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України); - відповідач [PERSON] у вказаному будинку, за місцем реєстрації, не проживає з 2017 р. та втратив з цим місцем достатній та постійний зв`язок, Враховуючи наведене, виходячи з того, що право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд знаходить, що слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved