Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до Жидачівської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на будинок та господарські споруди, що розташовані у [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що вона проживає у житловому будинку [ADDRESS] , є матір`ю героїнею. Даний будинок у 1972 році її чоловікові [PERSON] та їхній сім`ї надано для постійного проживання. Це була колишня школа, яка не функціонувала з 1970 року та потребувала капітального ремонту. Згідно з розпорядженням Жидачівського райвиконкому Львівської області був проведений капітальний ремонт, проведено парове опалення і в 1972 році вони заселилися у даний будинок. З того часу вони за свої кошти проводили поточні ремонти, змінили старі вікна, двері, відремонтували підлогу, викопали і облаштували погріб, криницю, побудували сарай, встановили огорожу. Тут вона з сім`єю проживає вже понад 40 років. Будинок знаходиться у комунальній власності Вільховецької сільської ради. 05.02.2009 вона зверталася до Вільховецької сільської ради для винесення рішення про надання дозволу на приватизацію будинку [ADDRESS] . Рішенням Вільховецької сільської ради від 26.03.2009 за №419 вирішено звернутися з заявою про приватизацію будинку, який перебуває у комунальній власності сільської ради та знаходиться в [ADDRESS] на розгляд територіальної громади села Іванівці. Рішенням Вільховецької сільської ради від 03.07.2009 за №439 вирішено відмовити [PERSON] у приватизації будинку, який перебуває у комунальній власності Вільховецької сільської ради як школа за адресою [ADDRESS] . Беручи до уваги фактичні обставини справи безспірним є та обставина, що строки, передбачені ст.344 ЦК України, на час виникнення спірних правовідносин та звернення з відповідними позовними вимогами до суду не збігли, оскільки розпочалися лише не раніше 01.01.2001. Це стало підставою для повторного звернення до суду з урахуванням роз`яснень, викладених у рішенні апеляційного суду Львівської області від 10.11.2011 по цивільній справі №2-36/11 та з метою визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.197), у якому зазначив про відсутність на час розгляду у суді справи матеріалів та іншої інформації, яка була б підставою щодо заперечення чи визнання позову. Наслідки визнання позову, передбачені статтею 206 ЦПК України, йому зрозумілі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві просить розглянути справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с.133, 144, 192), клопотання про заміну відповідача правонаступником (а.с.173-174), заяви про відкладення розгляду справи (а.с.95, 148), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.191), клопотання щодо розгляду цивільної справи без участі позивача (а.с.196). Представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.178). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.121-122). Ухвалою підготовчого засідання від 28.10.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.139-140). Ухвалою судового засідання від 10.02.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача (а.с.170-171). Ухвалами судового засідання від 03.03.2021, 31.05.2021 відкладено розгляд справи (а.с.176, 184). Ухвалою від 19.11.2021 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.198). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням Вільховецької сільської ради від 26.03.2009 за №419 вирішено звернутися з заявою про приватизацію будинку, який перебуває у комунальній власності сільської ради та знаходиться в [ADDRESS] на розгляд територіальної громади села Іванівці (а.с.6). Рішенням Вільховецької сільської ради від 03.07.2009 за №439 вирішено відмовити [PERSON] у приватизації будинку, який знаходиться у комунальній власності Вільховецької сільської ради як школа за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до рішення від 10.11.2011 колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області, апеляційну скаргу Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області задоволено частково. Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 25.06.2011 скасовано та винесено нове рішення. У позові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка крім своїх інтересів представляє інтереси неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка крім своїх інтересів представляє інтереси неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на житло за набувальною давністю відмовлено. Провадження у справі в частині визнання рішень №419 від 26.03.2009 та №439 від 03.07.2009 Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області незаконними закрито, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.11-13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.12.2011 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] до Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання рішень незаконними, визнання права власності на житло за набувальною давністю (а.с.14). Відповідно до довідки про склад сім`ї [PERSON] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] [INFO] , внук, [PERSON] , [INFO] внук, [PERSON] , [INFO] внучка, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , внучка, [PERSON] , [INFO] , внучка, [PERSON] , [INFO] , правнук, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , внук, [PERSON] , [INFO] , внучка, [PERSON] , [INFO] , дочка (а.с.15). Згідно з інформацією, наданої ВК Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.05.2019 №314 та інвентарної карточки № [NUMBER] , житловий будинок в [ADDRESS] взятий на баланс Вільховецької сільської ради 20.06.1983 та перебуває на балансі сільської ради по сьогоднішній день (а.с.74, 95). Відповідно до даних інвентаризаційної справи Стрийського МБТІ, за адресою вул.Шкільна,25 в с. Іванівці самочинно збудована будівля школи, переобладнана в житловий будинок А-1, прибудова «а» розміром 4,02 х 3,80. Будинковолодіння складається з житлового будинку «А-1», сарая «Б», погреба з шийкою «В», воротами 1, огорожею 2, колодязем литим «к» (а.с.78 -91). Згідно з довідкою Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.12.2018 №1787, будинок школи в [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Вільховецької сільської ради (а.с.93). Довідкою Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 27.12.2018 №2251 встановлено, що будинок школи, який знаходиться у комунальній власності Вільховецької сільської ради, знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.96). Відповідно до довідки Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 02.01.2019 №2, будівля школи та сарай в [ADDRESS] знаходиться на балансі Вільховецької сільської ради, рік забудови 1913 (відповідно до довідки, виданої Вільховецькою сільською радою від 16.12.2010 №567) (а.с.97). Згідно з інформацією Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації від 07.02.2011, будинок [ADDRESS] на балансі централізованої бухгалтерії відділу освіти не рахується, правовстановлюючих документів на даний будинок у відділі освіти немає (а.с.102). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки, на її думку, підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до положень частин 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з приписами частини 1 статті 316 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Нормою частини 4 статті 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, з огляду на частину 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує висновки, зроблені Верховним Судом у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) від 01 серпня 2018 року, справі № 552/1354/18 (провадження № 61-44893св18) від 28 квітня 2020 року, та Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/17274/17 (Провадження № 12-291гс18) від 14 травня 2019 року. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (Провадження № 12-291гс18) вказала на те, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (пункт 46). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (пункт 50). Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю (пункт 51). У постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 (провадження № 61-44893св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що багатодітна сім`я [PERSON] вселилась та проживає в будинку колишньої школи [ADDRESS] з 1972 року. За власний кошт переобладнали приміщення цієї школи у житловий будинок, утримує його та оплачує комунальні послуги. Приміщення школи є комунальною власністю та перебуває на балансі Вільховецької сільської ради Жидачівського (на даний час Стрийського) району Львівської області, правонаступником прав та обов`язків якої є Жидачівська міська рада. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача, суд погоджується з тим, що позивачка відкрито і безперервно користувалася і продовжує користуватися нерухомим майном (приміщенням колишньої школи), оскільки не приховувала факт знаходження майна в її володінні та володіння цим майном не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Водночас, суд зауважує, що для набуття право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давність необхідно також добросовісно заволодіти ним. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (добросовісне заволодіння нерухомим майном, відкрите і безперервне користування ним). Суд наголошує на тому, що володіння вважається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Матеріалами справи беззаперечно встановлено і визнається позивачкою, що будинок колишньої школи [ADDRESS] є комунальною власністю Вільховецької сільської ради. Таким чином, нерухоме майно, на яке позивачка хоче визнати право власності за набувальною власністю, має власника. Дослідженні у судовому засіданні докази у сукупності з позицією позивачки дають підстави дійти висновку, що позивачці як на час вселення, так і під час проживання у зазначеному житлі було відомо, що нерухоме майно є комунальною власністю. За наведених обставин, суд доходить переконання, що володіння позивачкою нерухомим майном будинком колишньої школи [ADDRESS] не може вважатися добросовісним, оскільки вона володіє майном, яке має власника в особі органу місцевого самоврядування і останній не відмовлявся від права власності на належне йому нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі статей 316, 317, 328, 344 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed