Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до \~ [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківських послуг №б/н від 10.08.2006 року, мотивуючи вимоги тим, що підписавши анкету-заяву [PERSON] погодився на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, який включає в себе умови змішаного договору: договору банківського рахунку та кредитного договору, за якими Банк здійснює платежі з рахунка клієнта в межах кредитного ліміту не зважаючи на відсутність на ньому коштів. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: відкрив картковий рахунок, надав відповідачу в користування кредитну карту та забезпечив можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах ліміту в розмірі 20\~000,00 гривень. Проте, через неналежне виконання відповідачем визначено договором обов`язку щодо щомісячного повернення кредиту станом на 15.11.2020 року утворилась заявлена до стягнення заборгованість на загальну суму 24\~670,89 гривень, яка складається з неповернутого тіла кредиту 19\~778,28 гривень та відсотків за користування кредитом 4892,61 гривень. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позов не скористався. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 14 січня 2021 року. 16 січня 2021 року позов залишено без руху у зв`язку із сплатою позивачем судового збору в неповному обсязі. Провадження у справі відкрито 23 лютого 2021 року після надходження даних про зареєстроване місце проживання відповідача. Визначено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Відповідача [PERSON] про розгляд справи повідомлено шляхом судового оголошення. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.274 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 10.08.2006 року [PERSON] укладено з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 02/09. Договір укладено у формі анкети-заяви. У заяві [PERSON] засвідчив своїм підписом те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Будь-яких тарифів, договорів чи додатків до них відповідач не підписував. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] на підставі кредитного договору від 10.08.2006 року отримав чотири кредитні картки: - 10.08.2006 року терміном дії до 08.2013 року ( [NUMBER] ), - 25.12.2012 року терміном дії до 12.2016 року ( [NUMBER] ), - 03.04.2017 року терміном дії до 09.2020 року (414****947), - 14.04.2017 року терміном дії до 04.2021 року (516****070). Банком відповідачу при відкритті карткового рахунку встановлено кредитний ліміт 2 500 гривень, який поступово збільшено до 20\~000 гривень, а з 01.06.2020 року зменшено до 0 гривень. За розрахунком Банку станом на 15.11.2020 року заборгованість відповідача складає 24\~670,89 гривень, з яких: 19\~778,28 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4892,61 гривень заборгованість за відсотками. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів. Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~та\~статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою\~статті 628 ЦК України\~зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Одним із видів договорів за способом укладення є договір приєднання. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, споживач ознайомлений з ними та погодився на їх застосування, особливо коли ці Умови та Тарифи постійно змінюються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги відсотків Банк посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного договору. Проте, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою даного кредитного договору, оскільки відповідачем вони не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з такими Умовами погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Разом з тим, у анкеті-заяві відповідач погодився на сплату 36 % річних (3% на місяць) протягом строку кредитування, який відповідає строку дії картки, тобто до 02/09. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справа №444/9519/12 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Банк не надав суду доказів укладення з відповідачем договірних відносин щодо кредитування під 36 % річних при наступному перевипуску кредитної карти. Таким чином, Банк вправі був нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом до 02.2009 року включно. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.02.2009 року за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 2\~918,80 гривень по тілу кредиту та 158,65 гривень по відсотках. З руху коштів по рахунку вбачається, що [PERSON] після лютого 2009 року продовжував користуватись кредитними коштами, здійснюючи платежі на їх повернення, зокрема останнє зняття готівки мало місце 08.02.2020 року, а внесення платежу 01.05.2020 року. За математичним підрахунком згідно виписки сума використаного кредиту за період з 24.03.2009 року по 01.10.2020 року становить 69\~308,92 гривень, на повернення кредиту відповідачем внесено 91\~910,97 гривень. При цьому Банк самостійно проводив у цей період списанням відсотків та пені, збільшуючи суму заборгованості, що не відповідає умовам кредитування. Отже, враховуючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками за період до 02.2009 року, розмір використаних коштів та внесених у наступні періоди, суд доходить висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед Банком за кредитним договором б/н від 10.08.2006 року (91\~910,97 грн 69\~308,92 грн 2918,80 грн 158,65 грн). Позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми боргу по тілу кредиту, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. У задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позову залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed