Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Сєвєродонецька міська рада Луганської області звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання ордеру недійсним. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що рішенням виконавчого комітету від 27.01.2015 року №37 у користування було надане житлове приміщення комунальної власності - двокімнатна квартира [ADDRESS] [PERSON] на склад сім`ї чотири особи: вона, син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], з урахуванням однокімнатної власної квартири [ADDRESS], яка знаходиться у власності сім`ї [PERSON]. На підставі зазначеного рішення [PERSON] було видано ордер від 05.02.2015 року №2-н на зайняття житлового приміщення. До цього часу [PERSON] та члени її сім`ї не зареєструвались в квартирі [ADDRESS] та не уклали договір найму цього житлового приміщення. [PERSON] з 23.12.1987 року перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в першочерговому списку осіб як одинока мати. В порушення вимог п. 25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм приміщень в Українській РСР [PERSON] в 2013 та 2014 роках не повідомила про зміну житлових умов, а саме про те, що її син [PERSON] придбав двокімнатну квартиру площею 28 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Оскільки після придбання житла [PERSON] родина [PERSON] втратила б право перебування на квартирному обліку і втратила б право одержати житло, то [PERSON] приховала факт купівлі сином двокімнатної квартири, тобто подала не відповідаючи дійсності відомості про потребу в поліпшенні житлових умов, що відповідно до ст. 59 ЖК України має наслідком визнання ордеру недійсним. Просила суд визнати недійсним ордер №2-н від 05.02.2015 року на квартиру [ADDRESS], виданий на підставі рішення виконкому від 27.01.2015 року №37 [PERSON] на склад сім`ї чотири особи: вона, син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON]; стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Уразовська Н.В. позов підтримала. Суду пояснила, що на підставі рішення виконкому від 27.01.2015 року [PERSON] було видано ордер від 05.02.2015 року про надання в користування квартири [ADDRESS] з урахуванням квартири, яка була у власності і яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] ордер не реалізувала, уся родина залишилась зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Перебуваючи на квартирному обліку, [PERSON] в 2013-2014 роках не повідомила про те, що її син [PERSON] купив двокімнатну квартиру. Зазначене порушення було виявлене лише під час проведення прокурорської перевірки. Раніше реєстрація права власності здійснювалась в БТІ, з 01.01.2013 року реєстрацію права власності почали здійснювати реєстратори. Виконком звертався із запитами до БТІ щодо отримання відомостей про реєстрацію права власності на нерухоме майно щодо родини [PERSON], проте відповіді не отримали. Факт набуття права власності на квартиру [PERSON] був встановлений під час перевірки. Просила суд задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що лише в 2016 році довідалась, що її син купив собі квартиру. Просила суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що він ні на що не претендує. Він дійсно купив собі квартиру для проживання, оскільки живе в цивільному шлюбі з жінкою, яка перебуває в стані вагітності. Спочатку він винаймав собі житло, а згодом купив квартиру. В силу стосунків, які склались в родині, він одразу нікого не повідомив про купівлю житла, а сказав про це лише в січні 2016 року. Згодом в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що родина потребує надання житла. Згодом в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що мати стала в чергу на отримання житла, коли їй виповнилось 2 місяці. Брат купив собі житло, проте вони цього не знали. Квартира, яку надав виконком, непридатна для проживання. Вона з 2009 року після одруження не живе разом з матір'ю, оскільки разом з чоловіком і дітьми живе в його квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п.п.5, 6 ч.1 ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51). Частинами 1, 2 статті 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 23.12.1987 року перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, як одинока мати, склад родини 4 особи. 27.01.2015 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради було прийняте рішення №37, згідно з яким [PERSON] у користування було надане житлове приміщення комунальної власності - двокімнатна квартира [ADDRESS] [PERSON] на склад сім`ї чотири особи: вона, син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], з урахуванням однокімнатної власної квартири [ADDRESS], яка знаходиться у приватній власності, з квартирного обліку зняти сім`ю [PERSON]. На підставі зазначеного рішення був виданий ордер від 05.02.2015 року №2-н на зайняття житлового приміщення [ADDRESS]. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта [PERSON] з 18.04.2005 року на праві власності належить однокімнатна квартира, розташована на третьому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Саме в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані усі відповідачі, що підтверджується даними Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 29.08.2017 року №8910. Позивач просить визнати недійсним ордер від 05.02.2015 року №2-н на тій підставі, що в порушення вимог п. 25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм приміщень в Українській РСР відповідач [PERSON] в 2013 та 2014 роках не повідомила про зміну житлових умов, а саме про те, що її син [PERSON] придбав двокімнатну квартиру площею 28 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта [PERSON] з 17.01.2013 року на праві власності належить двокімнатна квартира на третьому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Статтею 59 ЖК України встановлено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Аналогічна норма закріплена в пункті 73 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 (далі - Правила). В судовому засіданні дійсно був встановлений факт придбання житла [PERSON], про який не було повідомлено виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради Луганської області, який відповідно до приписів ст. 15 ЖК України здійснює облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] була зобов'язана повідомити виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради Луганської області про зміну житлових умов [PERSON], який є членом її родини, яка потребує поліпшення житлових умов. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] щодо того, що їй не було відомо про придбання квартири її сином [PERSON], та пояснення відповідача [PERSON] щодо того, що він нікому не повідомив про зазначений факт, оскільки вважає, що у такий спосіб відповідачі намагаються уникнути негативних для них наслідків через укриття цього факту, який впливає на подальше їх перебування у першочерговому списку осіб, які потребують покращення житлових умов. Також суд вважає за необхідне відзначити, що пунктом 25 Правил на виконавчі комітети місцевих рад, підприємства, установи, організації покладений обов'язок щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводити перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. З пояснень представника позивача Уразовської Н.В. в судовому засіданні встановлено, що виконання цього обов'язку здійснювалось неналежним чином, оскільки відомості про придбання житла відповідачем [PERSON] виявили правоохоронні органи під час перевірки. Суд також враховує, що з дати виникнення права власності на придбану квартиру у відповідача [PERSON] 17.01.2013 року і до дати видачі ордеру відповідачу [PERSON] 05.02.2015 року уповноважені особи виконавчого комітету не перевірили облікових даних [PERSON] і членів її родини належним чином, а тому не виявили факт придбання у власність квартири відповідачем [PERSON] Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила суд, що з 2009 року вона мешкає разом зі своїм чоловіком і дітьми в його квартирі, за місцем своєї реєстрації вона не проживає. На підтвердження зазначених обставин суду було надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 17.07.2009 року, згідно з яким [PERSON] 17.07.2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про право власності від 06.04.2019 року [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. При цьому відповідач [PERSON] відповідно до приписів ч.1 ст. 405 ЦК України має право на користування належною її чоловікові часткою квартири відповідно до закону. Суд зауважує, що відповідачу [PERSON] було достовірно відомо, що її дочка [PERSON] також не мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS], проте вона не повідомила виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради і про цю обставину, оскільки це також могло негативно вплинути на подальше перебування родини [PERSON] у першочерговому списку осіб, які потребують покращення житлових умов. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження належними та достатніми доказами наявність підстав для визнання ордеру недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного відповідача підлягає стягненню по 400 грн. на покриття витрат з оплати позивачем судового збору.

Outcome: approved