Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» предявило позов до суду з вимогою стягнути з [PERSON] та [PERSON], в солідарному порядку, на свою користь суму боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту № 11037051000 від 08 вересня 2006 року в розмірі 31144 доларів США 23 центів, яка утворилася внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе договірних зобовязань, та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13609 гривень 28 копійок. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, та про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачі, в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи сповіщались належним чином, у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 08 вересня 2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після внесення змін до статуту ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11037051000 (надалі Договір), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50000 доларів США, що, як сторонами обумовлено, в еквіваленті дорівнює 252500 гривень 00 копійок, під 10,3% річних, строком до 08 вересня 2027 року (а.с. 4-13). З метою належного виконання умов договору сторонами було обумовлено та складено графік погашення кредиту, у виді додатку № 1 до Договору, за яким передбачається щомісячне погашення кредиту та нарахованих процентів за користування (а.с. 14-19). Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязання, 08 вересня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 40428, за яким [PERSON] зобовязалась перед АКІБ «УкрСиббанк» виступати поручителем за виконання [PERSON] зобовязань за Договором (а.с. 20). За положенням п. 1.4. договору поруки № 40428 від 08 вересня 2006 року відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною. У звязку з тим, що, в обумовлені Договором строки, відповідачі заборгованість не погашають, та на виконання положень п. 11 Договору (порядок дострокового повернення кредиту), 04 вересня 2015 року, позивачем було надіслано відповідачам відповідні вимоги про погашення заборгованості, за адресами вказаними відповідачами при укладанні Договору (а.с. 21-24). Факт відправки банком вказаних вимог підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень № 053151005761, з відбитком штампу поштового відділення, датованого 05 вересня 2015 року (а.с. 26-27). За розрахунком, складеним, за курсом НБУ, станом на 10 листопада 2015 року, заборгованість за невиконання умов Договору про надання споживчого кредиту № 11037051000 від 08 вересня 2006 року складає 31144 доларів США 23 центів та пеня 13609 гривень 28 копійок (а.с. 36-49). На час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання відповідачами взятих на себе зобовязань перед кредитною установою. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання, за правилами ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до положень ст. 554 ЦК України, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не було встановлено договором поруки. До відношень які виникають з кредитного договору застосовуються положення параграфа І глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому. За положеннями ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з тим, що право позивача є порушеним, воно підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідачів повної суми заборгованості. Враховуючи проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права юридичних осіб у спосіб, визначений законами України. Крім того, слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Outcome: approved