Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість 47 422,29 дол. США ( сорок сім тисяч чотириста двадцять два , двадцять девять дол. США), а саме: суму заборгованості за кредитом 31 885,89 доларів США,( тридцять одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять , вісімдесят дев'ять дол. США), суму заборгованості за відсотками 15 536,40 доларів США, ( п'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять шість дол.США). [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Укрсоцбанк», третя особа [PERSON], в якому просить суд визнати договір поруки №851/11/27-11/7-070 від 02.08.2007 року припиненим. Ухвалою суду від 4 травня 2018 року позовні заяви обєднані в одне провадження. В обґрунтування первісного позову позивач зазначив, що 2 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «УКСРОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 851/10/27-11/7-052. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування позивача на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК».Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. Свої зобов'язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.03.2017року виникла заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом - 31 885,89 дол. США; сума заборгованості за відсотками - 15 536,40дол.США. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, яким є [PERSON], що випливають з Основного договору 02.08.2007 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №851/11/27-11/7-070 від 02.08.2007 року, відповідно умов якого відповідач, як поручитель поручається за виконання позичальником обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначила, що після укладення кредитного договору, до нього вносились зміни щодо розміру фіксованої процентної ставки за кредитом. При цьому збільшення зобов'язань позичальника шляхом збільшення відсоткової ставки, порядку розрахунку відбулось без погодження із поручителем. Крім того, 22.04.2009 [PERSON] було направлено досудову вимогу від банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана. На адресу поручителя вимоги про виконання грошових зобов'язань не надходило. Пунктом 1.1. кредитного договору встановлена дата остаточного повернення кредиту 01 серпня 2032 року. Умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 4.5. кредитного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому.Виконання позичальником вимоги щодо дострокового погашення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 4.5. кредитного договору повинно бути здійснено позичальником не пізніше одного робочого дня. У зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором за ним утворилася заборгованість, яка станом на 22.04.2009 року складала 47 487,46 дол. США тілу кредиту, заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2 789,34 доларів США; пеня в розмірі 1 164,91 грн.У звязку з цим, позивач вважає, що надіславши таку вимогу, банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та п. 4.5. кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. На думку позивача, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Позивач стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що будь-яка вимога про погашення кредитних коштів отримувалась поручителем, з позовом до суду про стягнення заборгованості до поручителя ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся лише 19.10.2017 року. У ході судового розгляду представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що станом на сьогоднішній день є стала судова практика, відповідно до якої зазначено, що обраний спосіб захисту є неправомірним, а сам позов про визнання договору поруки припиненим - не може підлягати задоволенню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у їх задоволенні відмовити, надали суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що 02.08.2007 року між позивачем, [PERSON], та Акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк» було укладено Кредитний договір №851/10/27-11/7-52 від 02.08.2007 року та Договір іпотеки (далі за текстом - Договір). За умовами вищезазначеного Договору Позивач зобов'язався надати Відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язався прийняти кредит та, сплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеному Кредитному договору між Позивачем та Відповідачем було укладено Іпотечний договір № 851/11/27-11/7-069 від 02 серпня 2007 року (далі за текстом - Договір іпотеки), згідно з яким для забезпечення повного і своєчасного виконання Відповідачем зобовязань, визначених Кредитним договором, Відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 104, що знаходиться: м. Харків, вул. Соціалістична, б. 72, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. 15.06.2009 року за заявою Позивача приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на Договір іпотеки було вчинено виконавчий напис № 315, відповідно до якого було звернення стягнення на Предмет іпотеки та запропоновано за рахунок коштів, вручених від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги відповідача в розмірі 91718 (триста дев'яносто одна тисяча сімсот вісімнадцять) грн. 52 коп. 08.07.2009 року державним виконавцем Цюпка Оксана Миколаївна було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №315 від 15.06.2009 року, та 11.05. 2010 року було проведено опис предмету іпотеки і накладено арешт на предмет іпотеки. 11.10.2010 року згідно розпорядження №19-455/10 відбулись прилюдні торги, вищевказана квартира була продана за 230039,87 грн., та кошти були перераховані на рахунок Позивача [PERSON]. Сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання шовного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Вимогу банку про дострокове повернення кредитних лімітів відповідач отримав 27 квітня 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через тридцять днів, тобто з 27 травня 2009 року. Отже, на думку позивача, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (з 27 травня 2012 року), у звязку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. У ході судового розгляду відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник первісні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає первісну позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, у ході судового розгляду встановлено, що 2 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «УКСРОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 851/10/27-11/7-052. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування позивача на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. Як вбачається з заяви про видачу готівки №1 від 2 серпня 2007 року, свої зобов'язання позивач виконав, надавши зазначені грошові кошти позичальникові. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. Статтею 526 ЦК України закріплено загальні умови виконання зобовязань, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України). [PERSON] в свою чергу зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.03.2017 року виникла заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом - 31 885,89 дол. США; сума заборгованості за відсотками - 15 536,40дол.США. Також на забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за Кредитним договором; між позивачем та [PERSON] (після розірвання шлюбу Михайлова) [PERSON] було укладено Договір поруки №851/11/27-11/7-070 від 02.08.2007 року, відповідно умов якого відповідач, як поручитель, на добровільних засадах прийняв на себе зобовязання солідарно відповідати перед позивачем по зобовязанням відповідача [PERSON] з Кредитного договору. У випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору Боржник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України в разі солідарного обовязку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і будь-кого з них окремо. При цьому, відповідно до абз.2 ч.2 ст. 543 ЦК України солідарні відповідачі залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання, останнім свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення обов'язку боржника. Договір кредиту та договір поруки були узгоджені та підписані сторонами відповідно до вимог діючого цивільного законодавства. Стосовно зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями ст. 559 ПК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ст.559 ЦК України передбачено підстави для припинення поруки. Так, ч.4 передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України ). Посилання зустрічного позивача в тім, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим, відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. В разі не встановлення в договорі поруки строку припинення поруки вона припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного кредитним договором строку повернення кредиту. Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України, від 12 вересня 2012р. по справі № 6-98цс12, від 17 вересня 2014р. по справі № 6-6цс14. Окрім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (висновок міститься у постановах ВСУ: від 21 травня 2012 року у справі №6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11, від 21 травня 2012 року №6- 69цс11, від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-147цс12). Проте, способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст. 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-69цс11). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання поруки припиненою. Окрім того, вирішуючи питання про стягнення суми заборгованості суд виходить з роз'яснень викладених у абзаці 3 пункту 14 Постанови ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», відповідно якого у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. З урахуванням наведеного, суд вважає, що первісні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved