Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Свої вимоги\~мотивувала тим,\~що вонаявляється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.11.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 21221934 від 11.12.2008 та копією договору дарування 1/2 частки домоволодіння від 22.01.2010, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 25415892 від 25.02.2010. У вказаному житловому будинку разом з нею зареєстрована [PERSON] . Фактично відповідачка тільки формально зареєстрована в належному їй приміщенні, вона більше року по даному адресу не проживає, підтвердженням чому є акт обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 16.07.2019 року. Особистих речей [PERSON] у будинку не має, витрат по утриманню будинку остання не несе, комунальні послуги не оплачує. Через те, що відповідачка зареєстрована в її житловому будинку, вона має велику складність оформити субсидію на оплату комунальних послуг, оскільки не може надати довідки про доходи усіх зареєстрованих осіб, кого це стосується. Також при бажанні відчужити домоволодіння в майбутньому вона не зможе реалізувати свого права через формальну реєстрацію відповідача. На даний час місце перебування [PERSON] їй не відоме. Враховуючи те, що відповідачка тривалий час у спірному будинку не проживає без поважних причин, місце перебування її не відоме, домовленості між ними про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, зіславшись на викладені вище обставини, додатково зазначила, що являється єдиним власником будинку за вище вказаною адресою. Відповідачка є дочкою її чоловіка. [PERSON] у 2012 році зареєструвалась в будинковолодінні тимчасово, для того, щоб виготовити паспорт для виїзду за кордон. Однак, жодного дня там не проживала, участі в утриманні будинку не приймала. З тих пір, коли виїхала за кордон, перший рік вона телефонувала до них, але тепер взагалі відсутні будь-які відомості щодо неї. Їм не відоме місце її проживання. У зв`язку з реєстацією відповідачки в її будинку, вони з чоловіком не мають можливості утримати субсидію, що створює для них труднощі в утриманні будинку. Крім того її чоловік хворий, так як переніс операцію. Відповідачка [PERSON] правом на подання відзиву не скористалася. В судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання сторін та процесуальнії дії суду. Ухвалою суду від 26.07.2019 відкрито провадження у даній справи, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження. Позивачка в судовому засідання просила провести заочний розгляд даної справи. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи клопотання позивачки, заявлене в судовому засіданні, про проведення заочного розгляду справи, неприбуття в судове засідання відповідачки, яка не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошеннями про виклик до суду [PERSON] , які розміщені на офіційній сторінці Долинського районного суду Івано-Франківської області на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 24-25), неподання нею відзиву на позов у встановлені судом строки, суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення. Від відповідачки жодних клопотань чи заяв не поступало. Обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.11.2008, посвідченого державним нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори Дуткевич О.Я. за реєстраційним № 1766 (а.с.11), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 21221934 від 11.12.2008 (а.с.13), копією договору дарування 1/2 частки домоволодіння від 22.01.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Губою І.В. за реєстраційним № 51 (а.с.14-16) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 25415892 від 25.02.2010 (а.с. 17). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, № 485 від 17.07.2019, разом зі [PERSON] в будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] чоловік та [PERSON] , [INFO] - дочка (а.с. 18). Договір найму житлового приміщення від 25.06.2012, укладений між сторонами по справі, свідчить про те, що [PERSON] здала в найм [PERSON] кімнату в будинку, що їй належить, на 0,5 років, з 25.06.2012 по 25.12.2012 (а.с. 33). Однак, відповідачка в даному будинку зареєстрована по даний час, добровільно з реєстрації не знялась. Про те, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично у вказаному вище будинку із січня 2018 року по липень 2019 року не проживає, свідчить акт від 16.07.2019, складений комісією в складі депутата Раківської сільської ради та жителів села (а.с. 10). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивачки. Їм відомо, що в даному будинку проживає позивачка зі своїм чоловіком, а [PERSON] з ними не проживає і давно її вже не бачили. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу непроживання члена сім`ї власника житла у будинковолодінні без поважних причин понад один рік та наявності підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування цим житлом. Оцінка суду. Вислухавши аргументи позивачки, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків. Нормами\~статті 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. У відповідності до вимог ст.ст.13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.29 ЦК України,\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 72 ЖК України\~встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з висновками, до яких прийщов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно\~зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивачка на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування. Відповідачка не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивачки незручності у реалізації права власності та користуванні будинковолодінням. Суд вважає, що реєстрація відповідачки у будинковолодінні, яке належить позивачці на праві власності, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідачка\~ [PERSON] \~не проживає\~в будинковолодінні,\~яке розташоване\~за адресою: [ADDRESS] , більше одного року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участі у спільному побуті, а\~\~ її реєстрація у будинковолодінні перешкоджає позивачці\~ у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному їй будинковолодінні значаться відповідачка. Дана обставина відповідачкою не спростована, доказів поважності непроживання в будинковолодінні чи наявності іншої домовленості між нею і власником, відповідачкою не представлено. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідачку слiд визнати такою, що втратила право користування будинковолодінням по [ADDRESS] . Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст. 41 Конституції України,ст.72 ЖК України, ст.ст. 391,405 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved