Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто на її користь з [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми позики за період з 28 січня 2012 року по 03 квітня 2014 року в сумі 3198,79 грн , 73,08 грн у повернення сплачених судових витрат та 370 грн витрат на правову допомогу. Відносно вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь процентів за користування позикою в сумі 7455 грн на підставі ст.1048 ЦК України, в мотивувальній частині зазначеного рішення судом зроблено висновок про їх безпідставність. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні її вимог про стягнення з відповідача на її користь процентів за користування позикою в сумі 7455 грн на підставі ст.1048 ЦК України, посилаючись на те, що вищевказаний висновок суду суперечить вимогам закону, а саме, приписам ч.1 ст. 1048 ЦК України. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, представника позивача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, часткове скасування рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, а також в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у повернення витрат, понесених на сплату судового збору, 73 грн 08 коп., та ухвалення в цій частині нового рішення, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції виходив з того, що сторони 26 січня 2012 року уклали між собою договір безоплатної позики на суму 7000 дол. США строком до 28 січня 2012 року, а тому плата за користування даною позикою у вигляді процентів стягненню не підлягає. Однак, з указаним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки, за приписом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. З судового рішення про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 55927 грн, що мається в матеріалах справи ( а.с.5 ), встановлено , що договором позики не було передбачено сплату процентів за користування позикою, відтак, виходячи з правила, прописаного у ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавцю надано право на одержання від позичальника процентів , розмір яких має бути визначено на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, за яких , згідно з законом , договір позики вважається безпроцентним ( ч.2 ст. 1048 ЦК України ), за час користування відповідачем [PERSON] грошовими коштами позивача, в період з 28 січня 2012 року по 03 квітня 2014 року, на користь [PERSON] підлягають стягненню проценти за договором позики в сумі 7455 грн 48 коп. З урахуванням викладеного, скасуванню підлягає рішення суду першої інстанції також в частині стягнення на користь [PERSON] витрат на сплату судового збору в сумі 73 грн 08 коп., оскільки відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України указані витрати мають відшкодовуватись пропорційно до суми задоволених позовних вимог і у даному випадку відшкодуванню підлягають втрати позивача на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 243 грн 60 коп. ( а.с.1 ) та в суді апеляційної інстанції - в сумі 121 грн 80 коп. ( а.с. 51 ). В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Outcome: approved