Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, відзиву відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, в якому просив скасувати арешт та заборону на все належне йому майно, які накладено на підставі постанови слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. про накладення арешту на майно б/н від 10.05.2011, за № 11151942. В обґрунтування позову зазначив, що з інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому стало відомо, що на підставі постанови слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. від 10.05.2011 накладено арешт на все належне йому майно, реєстраційний номер обтяження 11151942. Позивач вказує, що йому належить квартира за адресою: [ADDRESS] та будинок за адресою: [ADDRESS] які територіально знаходяться у Вознесенівському районі м. Запоріжжя. З метою скасування арешту на належне йому майно, позивачем було направлено запит до ГУ ДПС у Запорізькій області, в якому він просив надати інформацію стосовно відомостей про кримінальне провадження в рамках якого накладено арешт, стадії на якій перебуває зазначене кримінальне провадження, а також повідомити про підстави накладення такого арешту та вжиті заходи для його скасування. Разом з тим, станом на день звернення з позовом до суду будь-яких відомостей позивачу не надано. Позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про скасування арешту з майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України (в ред. 2012 року). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2019 клопотання [PERSON] було повернуто, у зв`язку із тим, що воно не підлягає розгляду в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України. У цій же ухвалі, [PERSON] роз`яснено що його вимоги про скасування арешту з майна повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства. Позивач зазначає, що накладення арешту на належне йому майно в даному випадку є порушенням його права власності, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом. 17.03.2020 до суду надійшов лист начальника 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізької області Холод Н.Ю., у якому повідомлено про те, що слідчим управлінням ФР ГУ ДФС у Запорізькій області протягом 2011 року проводилось досудове розслідування по кримінальній справі № 221113 пр, відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. 30.09.2011 кримінальна справа відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, закрита на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року). 26.11.2011, в порядку ст. 212 КПК України, кримінальну справу № 221113 пр направлено до прокуратури Запорізької області для вирішення питання що її підслідності Управлінню СБУ у Запорізькій області. Враховуючи, що станом на день складання листа, кримінальна справа № 221113 пр, до СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області не надходила та у їх провадженні не перебуває, заперечення щодо наведених у позові підстав скасування арешту майна відсутні. 01.04.2020 надійшло клопотання представника ГУ ДПС у Запорізькій області Мехтієвої К.А., у якому остання зазначила, що Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яке є правонаступником ПМ ДПА у Запорізькій області, наразі не ліквідовано, а знаходиться у стані реорганізації, а тому, враховуючи, що рішення про арешт майна приймав слідчий цієї установи, то саме Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області не є належним відповідачем. 08.04.2020 до суду надійшов лист заступника начальника СВ Управління СБУ в Запорізькій області Назаренка А., у якому повідомлено про те, що СВ Управління здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі № 642 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, до якої була приєднана кримінальна справа № 22113пр відносно [PERSON] , досудове розслідування якої здійснювалось СВ ПМ ДПА у Запорізькій області. Постановою слідчого від 09.11.2012 кримінальна справа № 642 закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 213 КПК України. 29.04.2020 від представника позивача - адвоката Хорунжия Я.В. надійшло клопотання про залучення до участі у цивільній справі в якості співвідповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, оскільки із заяви відповідача у справі вбачається, що Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на теперішній час не ліквідовано, знаходиться у стані реорганізації, а рішення про арешт майна приймав слідчий ПМ ДПА у Запорізькій області , правонаступником якої є Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилась, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність всіх учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є достатніми для прийняття рішення, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 08.11.2019 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, та позивачу надано строк для усунення її недоліків. 20.12.2019 від позивача [PERSON] надійшли доповнення до позовної заяви, у яких усунуто недоліки, викладені в ухвалі судді від 08.11.2019. Ухвалою судді від 21.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30.01.2020 на 11-00 год. 30.01.2020 розгляд справи відкладено на 24.02.2020 на 13-00 год. для повторного виклику відповідача на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 24.02.2020 розгляд справи відкладено на 17.03.2020 на 16-15 год. у зв`язку із неявкою учасників справи. 17.03.2020 розгляд справи відкладено на 13.04.2020 на 10-00 год. для повторного виклику сторін, та у зв`язку з неотриманням відповіді на запит. 13.04.2020 розгляд справи відкладено на 29.04.2020 на 11-15 год. у зв`язку із перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. Ухвалою суду від 29.04.2020 залучено до участі у вказаній цивільній справі, в якості співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, направлено їм копію позовної заяви з додатками, та встановлено час для надання відзиву, а розгляд справи відкладено на 28.05.2020 на 14-00 год. Фактичні обставини, встановлені судом. В провадженні СВ Податкової міліції Державної податкової адміністрації у Запорізькій області перебувала кримінальна справа № 221113 пр відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Постановою слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. про накладення арешту на майно від 10.05.2011, в рамках кримінальної справи № 221113пр, накладено арешт на вклади, цінності та інше майно (рухоме та нерухоме), що належить обвинуваченому [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , де б таке не знаходилось. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 981, утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, які реорганізовані шляхом злиття, перетворення і приєднання державний податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві і Севастополі, державні податкові інспекції у районах, містах (крім мм. Києва і Севастополя), районах у містах, спеціалізовані державні податкові інспекції, міжрайонні та об`єднані податкові інспекції. Указом Президента України від18.03.2013 № 141/2013 затверджено положення про Міністерство доходів і зборів України, яке є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів, в тому числі Головне управління Міндоходів у Запорізькій області. Реорганізовано шляхом приєднання до ГУ Міндоходів у Запорізькій області Державну податкову службу у Запорізькій області. Визначено ГУ Міндоходів у Запорізькій області правонаступником Державної податкової служби у Запорізькій області. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160, утворено державну фіскальну службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311, утворено Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області. Реорганізовано Головне управління Міндоходів у Запорізькій області шляхом його приєднання до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, в тому числі Головне управління ДПС у Запорізькій області. Головне управління ДФС у Запорізькій області реорганізовано шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Запорізькій області. Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до КПК України. Визначено, що Головне управління ДПС у Запорізькій області є правонаступниками майна, прав та обов`язків у відповідних сферах діяльності Головного управління ДФС у Запорізькій області. Вказані обставини свідчать, що Головне управління ДПС у Запорізькій області є правонаступником Державної податкової адміністрації у Запорізькій області, разом із тим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, станом на час розгляду справи, не ліквідовано та перебуває у стані припинення. Як зазначав у позові [PERSON] йому на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , та будинок за адресою: [ADDRESS] та внаслідок накладеного постановою слідчого арешту порушується його право власності. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. б/н від 10.05.2011 накладено арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 11151942. Аналогічні дані містяться і у витязі про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зі змісту постанови слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області про накладення арешту на все майно [PERSON] від 10.05.2011, встановлено, що арешт накладався з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також забезпечення заявленого цивільного позову. 30.09.2011 кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 366 КК України закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, що підтверджується листом начальника 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізької області Холод Н.Ю., а також змістом постанови від 01.03.2012 про закриття кримінальної справи в частині окремого епізоду відносно [PERSON] за ознаками службового підроблення. У серпні 2019 [PERSON] звертався до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про скасування арешту на майно, який накладено постановою слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. від 10.05.2011, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України. Разом із тим, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2019, вказане клопотання було повернуто [PERSON] , у зв`язку із тим, що воно не підлягає розгляду в порядку передбаченому ст. 174 КПК України. У цій же ухвалі, [PERSON] було роз`яснено що його вимога про скасування арешту з майна повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства. Норми права, що підлягають застосуванню. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України в редакції 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України в редакції 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Позиція суду. Судом встановлено, що арешт на все майно [PERSON] було накладено під час проведення досудового слідства у кримінальній справі № 221113пр, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, з метою забезпечення вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також забезпечення заявленого цивільного позову, під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Разом з тим, 30.09.2011 кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 366 КК України закрито, у зв`язку із відсутністю складу злочину, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, що свідчить про те, що станом на час розгляду справи судом [PERSON] статусу підозрюваного чи обвинуваченого не має, а тому наразі такий вид обтяження, як арешт всього майна, є безпідставним. Всупереч положенням ч. 1 ст. 214, ч. 6 ст. 126 КПК України в редакції 1960 року, слідчим ПМ ДПА в Запорізькій області при закритті кримінальної справи відносно [PERSON] питання щодо скасування арешту з його майна не вирішено, арешт постановою слідчого знято не було. Зважаючи на встановлені судом обставини та вищезазначені вимоги чинного законодавства, враховуючи, що кримінальна справа № 221113пр відносна [PERSON] закрита, однак одночасно із винесенням постанови про закриття провадження у справі не прийнято рішення про зняття арешту, за відсутності у [PERSON] іншої можливості усунути перешкоди у праві власності на належне йому майно, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна, який накладено постановою слідчого СОГ СВ ПМ ДПА у Запорізькій області Ігнатьєва В.В. від 10.05.2011, в рамках кримінальної справи № 221113пр, підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному арешті наразі відпала потреба, а його існування порушує право власності позивача. Разом із тим, суд зазначає, що скасування арешту майна накладеного слідчим у кримінальній справі, у цивільному провадженні, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Судові витрати. Вимог про стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору позивач не заявляв.

Outcome: approved