Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.03.2013 року він перебуває з відповідачем в шлюбі. Дітей від шлюбу у сторін немає. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних характерів та поглядів на сімейне життя. Спроби сторін знайти порозуміння не привели до збереження сім'ї. З початку 2016 року сторони спільно не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Спору що поділу майна між сторонами не має. В зв'язку з цим позивач вважає, що цей шлюб носить виключно формальний характер, суперечить його інтересам, перебувати в шлюбі з відповідачем він не бажає. Остання ухиляється від розірвання даного шлюбу в органі ДРАЦС. Тому позивач просить цей шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 10.10.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 10.10.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності. В цій заяві вона також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу 10.10.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 01.03.2013 року. Шлюб зареєстровано П'ядицькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №1 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини на початку 2016 року, з того часу спільно не проживають, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу відповідачу слід залишити прізвище, набуте у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved