Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Скаржник звернувся до суду із скаргою на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. На обґрунтування скарги зазначив, що 15.11.2015 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі № 756/10852/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У липні 2016р. ПАТ «ВіЕйБі Банк» предявив до виконання і відкриття виконавчого провадження виконавчі листи по справі № 756/10852/15-ц від 03.10.2016 року. 06.12.2016 року державним виконавцем Оболонського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Чехрахчі Д.І. винесено Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем до заяви про примусове виконання рішення суду не додано квитанцію про сплату авансового внеску. ч. 2ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що від сплати авансового внеску звільняються, зокрема, державні органи. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Відповідно дост. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Функції з ліквідації банку виконує уповноважена особа Фонду від імені Фонду та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду (ч. 1ст. 46 цього Закону). З огляду на вищенаведене скаржник вважає, що Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а відтак Фонд та уповноважена особа Фонду звільнені від обовязку щодо сплати авансового внеску на підставі ч. 2ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного, скаржник просить визнати дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання від 06.12.2016 року неправомірним, скасувати зазначене повідомлення та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження. В судове засідання представник скаржника не зявився, в скарзі міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність. Державний виконавець у судове засідання не зявився, про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Заінтересована особа у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання про можливість розгляду скарги за відсутності осіб, які беруть участь у справі, суд виходить з системного аналізу положеньст. 386 ЦПК України, відповідно до яких неявка заявника чи державного виконавця не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2016 року державним виконавцем Оболонського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Чехрахчі Д.І.винесено повідомлення про повернення стягувану виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для відмови у прийнятті виконавчого документа до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання стало не надання стягувачем підтвердження сплати авансового внеску. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначеноЗаконом України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 1 ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного уст. 3 цього Закону. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»таким документом, крім інших, є виконавчий лист, виданий судом на підставі судового рішення. Згідно ч. 2ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 розмірів мінімальної заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позовуу розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржникафізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржникаюридичної особи. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим (п. 8 ч. 4ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). За ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання надсилається адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому згідно з абзацом восьмим ч. 2ст. 26 зазначеного Законувід сплати авансового внеску звільняються, зокрема, державні органи. З матеріалів справи убачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015р. № 63 на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 2 року з 20 березня 2015 року по 19 березня 2018 року включно. Згідно зіст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка визначає правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є субєктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд наділений рядом відповідних функцій (ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З вищенаведеного убачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є державним органом. Зокрема, загальновизнаним у теорії держави і права є те, що однією з основних ознак державних органів, яка відрізняє їх від підприємств, установ і організацій, зокрема, державної форми власності, є їх спеціальне функціональне призначення для реалізації державної влади і наділення їх для цього владними повноваженнями. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників). Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду. З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Згідно з ч. 3ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (ч. 4ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Аналіз наведених у цих статтях повноважень Фонду та уповноваженої особи Фонду свідчить про те, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень вчиняють дії та приймають рішення від імені банку. З огляду на вищенаведене, суд не може погодитися з доводами заявника у скарзі про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягають звільненню від сплати авансового внеску за предявлення виконавчого документу до стягнення. Відповідно до ч. 3ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги.

Outcome: dismissed