Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту Банк) звернулося до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 09 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 9300 грн. з терміном повернення до 07 січня 2009 року. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] повинен сплачувати кредиторові щомісяця фіксовану суму, яка складається із частини основного боргу, відсотків та комісійної винагороди. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, Банком укладено із відповідачем [PERSON] договір застави майна, а із [PERSON] - договір поруки. Оскільки на порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання по своєчасному поверненню кредиту та інших платежів не виконує, Банк просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредиту на загальну суму 29669,97 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, згідно поданого клопотання просив суд розглянути справу у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та у своєму поясненні послався на те, що підписи у кредитному договорі та договорі застави виконано ним особисто, однак цьому слугувало оман у який його було введено зі сторони [PERSON] та особи на ім'я [PERSON] мешканця села Драниця Новоселицького району. За спірним кредитним договором він отримав лише 250 грн., а хто отримував основну суму грошей йому не відомо. З даного приводу він неодноразово викликався до органів міліції де давав пояснення щодо обставин оформлення кредиту. Водночас, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог банку через пропуск строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], суду показав що договір кредиту ними не оспорюється, проте, ураховуючи кінцевий строк за яким [PERSON] мав повернути кредит позивачеві, просив суд застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин та відмовити Банку у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився без поважних причин та про їх наявність суду не повідомлено на момент розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Судом встановлено, що 09 січня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступник якого є позивач уклав з [PERSON] кредитний договір № 1, за умовами якого Банк зобов'язався надати останньому грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 9300 грн. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався щомісячно у строк до 20 числа кожного місяця повернути отриману суму кредиту і сплатити 23 % річних за користування грошима з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 07 січня 2009 року (а.с. 6-7). Тоді же, 09 січня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, Банком було укладено із відповідачем [PERSON] договір поруки, за яким той зобов'язався відповідати перед банком за виконання [PERSON] всіх своїх зобов'язань за кредитним договором. Зокрема, п.п. 1.1, 3.1.2 Договору поруки передбачено, що останній зобов'язується перед Банком відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту та відсотків, а також можливих штрафних санкцій в розмір та на умовах передбачених договором кредиту. Боржник і Поручителі відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Також п. 4.2 договору поруки було передбачено, що такий договір з дня його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. (а.с. 11). Нормою статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом кредитного договору укладеного між Банком та [PERSON], сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 7.3), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 07 січня 2009 року. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з розрахунку Банку щодо погашення [PERSON] заборгованості по кредиту, останній перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 29 березня 2007 року, а з 11 червня 2007 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом. У зв'язку з цим 08 вересня 2014 року Банк пред'явив вимогу до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом яка станом на 25 липня 2014 року складає усього 29669, 97 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 8525,16 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 14484,90 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1286,35 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2028,53, інфляційні витрати по кредиту - 1278,77 грн., інфляційні витрати за відсотками - 2066,25грн. (а.с.12-13). Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Приймаючи до уваги, що згідно з умовами кредитного договору (п. 1.1.1) позичальник обов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки визначені кредитним договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором через неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права За таких обставин, перебіг строку позовної давності в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права розпочався зокрема, з 21 квітня 2007 року для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитом, та з 21 червня 2007 року - заборгованості по процентам. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строків позовної давності. З заявою про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності ПАТ «Укрсоцбанк» до суду не звертався. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, але поданий з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Частиною ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя Приймаючи до уваги, що відповідно до основного кредитного договору строк виконання зобов'язань сплинув 7 січня 2009 року, то порука в розумні 4 ст. 559 ЦК України в контексті даної справи є припиненою, а тому вимога Банку в цій частині також є безпідставними через що задоволенню не підлягає. Передбачена п. 4.2 умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимога ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче настане. На підставі ст.ст. 251, 252, 254-258, 261, 267, 526, 553, 554, 559, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed