Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (ПАТ КБ „Приватбанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на наступне. Між ПАТ КБ „Приватбанк та [PERSON] було укладено договір №DNI0FT24190157 від 20 липня 2011 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1\~564,98 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В той же час відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 13 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 10 754 грн. 44 коп., яка складається з наступного: 541, 76 грн. заборгованість за кредитом; 0,25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 164, 29 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9\~062, 69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи, відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 488, 45 грн. штраф (процента складова). Посилаючись на вищевикладене позивач просив позов задовольнити та сягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості та сплачені судові витрати у розмірі 1\~218 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач також надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, просив зменшити розмір нарахованої пені. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, в звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNI0FT24190157 від 20 липня 2011 року. Згідно умов договору відповідач отримав кредит на суму 1 564 грн. 98 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов (а.с.4-14). В звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань по кредитному договору станом на 13 серпня 2015 року відповідач має заборгованість в сумі 10 757 грн. 44 коп., яка складається з наступного: - 541,76 грн. заборгованість за кредитом; - 0, 25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 164, 29 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 9\~062, 69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 488, 45 грн. - штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а.с.3). Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобовязаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання за договором не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися пенею, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, пені відповідно до ст. 549 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. У п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Приймаючи до уваги, що інтереси банку достатньо захищені процентною ставкою, а також відсутністю доказів, що несплатою кредиту банку завдано суттєвої шкоди, суд вважає, що визначений позивачем розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 9\~062 гривні 69 копійок значно перевищує суму тіла кредиту, зважаючи на наявність інших обставин, які мають істотне значення та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, закріплених в ст.3 ЦК України, зокрема принципу справедливості та розумності, суд вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити до 541 гривні 69 копійок на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем, та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 964 гривні 78 копійок.

Outcome: partial