Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач, ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник), в якому просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10-29/2481 від 28.09.2006 року у розмірі 190 408,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.01.2014 року еквівалентно 1 521 934,71 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що 28.08.2006 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Позивач, та Відповідачем було укладено кредитний договір № 10-29/2481 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 76 972,00 долари США, зі сплатою 13,0 % річних та погашенням суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання строком до 28.09.2021 року. За умовами Кредитного договору Позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту не пізніше 28 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. На виконання умов договору кредиту, Відповідачу було направлено претензію - повідомлення (вимогу) № 08.305-186/2991 від 29.01.2014 року про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за Кредитним договором, у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість за кредитом та відсотками. Проте, Відповідачем вказане повідомлення проігнороване, умови договору наразі не виконуються, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва 05.09.2014 року позов задоволено та стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за Кредитним договором № 10-29/2481 від 28.09.2006 р. у розмірі 190 408,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.01.2014 року еквівалентно 1 521 934,71 грн. та 3 654,00 грн. судових витрат. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2016 р. вказане заочне рішення суду скасовано та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 15.03.2017 р. до спільного розгляду прийнято зустрічну позовну заяву Відповідача про визнання недійсним Кредитного договору № 10-29/2481 від 28.09.2006 р. Обґрунтовуючи заявлені зустрічні вимоги [PERSON] вказав, що Кредит надавався позичальнику на інвестування квартири загальною площею 90.82 кв.м, що будується за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору № 05-5/09-02 про участь у Фонді фінансування будівництва від 14.09.2006 р. та Договору уступки майнових прав на нерухомість №05-05/06у від 27.09.2006 року, що укладений між ним та ТОВ «Фінансова установа «Інвестбуд». Положеннями Кредитного договору визначено, що Позичальник передає Банку в іпотеку майнові права на вищевказану квартиру. При цьому, оскільки рішеннями господарських судів визнано недійсним Інвестиційний договір від 27.02.2003 р. № 01/03 та Іпотечний договір від 04.08.2008 р. № 29, в зв'язку з чим ПрАТ «Побутрембуд» (Іпотекодавець) за Іпотечним договором, укладеним з ПАТ «Укрсоцбанк», втратив майнові права на об'єкти нерухомості, які мали бути створені на його виконання, в тому числі за адресою: [ADDRESS], то відповідно, зникла правова підстава, відповідно до якої у Банку виникли майнові права (іпотека) на майбутню квартиру Відповідача. Відтак, Банк втратив свої права на предмет іпотеки, а тому отриманий Відповідачем кредит не можна вважати виданим на умовах забезпеченості, оскільки в силу прийнятих судових рішень Банк не має можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, а відтак, укладений Кредитний договір суперечить ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Вказує, що кредитні кошти Позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Фінансова установа «Інвестбуд», а тому, у Відповідача були легітимні сподівання на перевірку Банком усіх документів, що пов'язані із будівництвом. Відповідач погодився на отримання кредиту лише у зв'язку з наміром в майбутньому отримати квартиру, а у випадку неможливості будівництва вказаної квартири, такий Кредитний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки Відповідач нараховує заборгованість з 2008 року, а з позовом до суду звернувся лише 03.07.2014 р. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з'явився. Надав суду заяву, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Просив провести розгляд справи у його відсутність. Крім того, направив поштою заперечення на зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним та заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності, які долучені до матеріалів справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. Клопотань про розгляд справи у його відсутність не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2006 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Позивач, та Відповідачем укладено кредитний договір № 10-29/2481, згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 76 972,00 долари США, зі сплатою 13,0 % річних та погашенням суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання до 28.09.2021 року. Згідно п. 1.1.1 кредитного договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно 28 числа кожного місяця рівними частинами сплачує Кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 983,00 долари США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 28.09.2021 року, на умовах визначених цим Договором. Кредит надано Позичальнику на інвестування квартири відповідно до Договору № 05-5/09-02 про участь у Фонді фінансування будівництва від 14.09.2006 р. та Договору уступки майнових прав на нерухомість №05-05/06у від 27.09.2006 р., що укладений між Позичальником та ТОВ «Фінансова установа «Інвестбуд». Відповідно до п.3.3.9 Кредитного договору Позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його виконання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. Договору. Пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.9., 3.3.10. цього Договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник, зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня). Останній платіж за кредитним договором Відповідачем здійснено 28.11.2008 р. на суму 168,96 дол. США. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором Відповідачем здійснив 28.11.2008 р., а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 27.01.2009 р. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 27.01.2009 р., то саме з цього моменту у Позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 26.06.2014 р., тобто з пропуском строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача щомісячних платежів за кредитом, відсотків за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками є безпідставними, оскільки у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (підпункт 4.5 кредитного договору), і Позивач мав право з 27.01.2009 р. й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав лише у червні 2014 р. Після зміни строку виконання зобов'язання до 27.01.2009 р. усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору Позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню (Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-900цс16). З урахуванням вищевстановленого правові підстави задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором - відсутні. Щодо зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, слід зазначити наступне. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним За правилами ст. 1054 ЦК України, надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Кредитний договір № 10-29/2481 від 28.09.2006 року підписано повноважним представником АКБ «Укрсоцбанк» та скріплено печаткою Банку з однієї сторони та особисто Відповідачем, з іншої сторони. Відповідач власноручно підписав кожну сторінку кредитного договору, а, відтак, погодився з усіма його умовами, що відповідає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року), Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження того, що кредитний договір було укладено внаслідок застосування насильства, помилки чи введення Позивача за зустрічним позовом в оману, останнім суду не надано. Таким чином, волевиявлення сторін кредитного договору на його укладення було вільним, відповідало їх внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, у позивача було право вибору укладати даний договір на таких умовах чи відмовитись від його укладення. Більш того, в подальшому даний кредитний договір виконувався обома сторонами. Статтею 203 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчиняти у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України, та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Аналіз положень оспорюваного правочину свідчить, що він містить всі істотні умови кредитного договору, укладений в належній формі цивільно правоздатними особами. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову Позивач вказує, що відсутній предмет інвестування за кредитним договором, а саме, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була передана в іпотеку Банку в якості забезпечення виконання Позивачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань за договором кредиту. Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодавець має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення дії іпотечного договору. Таким чином, той факт, що предмет іпотеки а саме, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], не збудована жодним чином не впливає на дійсність (недійсність) кредитного договору та не є підставою для визнання його недійсним, у зв'язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed