Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила винести рішення, яким зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою № 35 в будинку № 15 по вул. Крупської в смт. Крижопіль, Вінницької області шляхом забезпечення вільного доступу її та її неповнолітнього сина [PERSON] до вищевказаного житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 03 червня 1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач [PERSON] разом із неповнолітнім сином зареєстровані та проживають [INFO]. Рішенням Крижопільського районного суду від 08.10.2014 року шлюб між ними розірвано. На даний час вона та її неповнолітній син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Іншого житла позивач та її син не мають. Після розірвання шлюбу відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, не впускає її із сином до квартири, внаслідок чого вони змушені проживати у знайомих. 17.04.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, яка ухвалою суду від 17.04.2015 року обєднана в одне провадження із первісним позовом [PERSON] В зустрічній позовній заяві [PERSON] просив визнати [PERSON], такою що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] із вказаної квартири. В процесі розгляду справи просив залишити без розгляду вимогу про зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] Вказав, що на підставі рішення виконкому Крижопільської селищної ради № 12 від 30 грудня 1991 року його матері був виданий ордер № 336 від 30.12.1991 року на вселення в [ADDRESS]. Разом з нею вселенню підлягали і члени його сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У встановлений 30 денний термін вони вселилися в квартиру. 03 червня 1999 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] і вона також вселилася в квартиру. 09.12.1999 року у них народився син, [PERSON], який також проживав у квартирі. Рішенням Крижопільського районного суду від 08 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з сином [PERSON] добровільно вибули з спірної квартири на постійне місце проживання в [INFO], яку вона придбала в особисту власність. Факт добровільного вибуття відповідача з спірної квартири підтверджується її заявою до підприємства ДП «Крижопільводоканал» з проханням припинити нарахування за водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із тим, що вона там більше не проживає з 26.01.15 року. Таку ж заяву вона особисто подала і до ПАТ «Вінницяобленерго» Крижопільські електричні мережі. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували. Заперечення обґрунтовують тим, що вважають зустрічні позовні вимоги безпідставними та неправомірними з таких підстав. В даний час вона з неповнолітнім сином фактично проживають в квартирі знайомої Машорчак [ADDRESS], але зареєстровані [INFO]. Після розгляду справи апеляційним судом Вінницької області їх відповідач не впускає до квартири, всі дитячі речі залишились в квартирі. Твердження [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] разом з сином добровільно вибули з спірної квартири на постійне місце проживання в [INFO], яку вона придбала в особисту власність, є надуманими та безпідставними. Дійсно, по даний час вона вимушена проживати за іншою адресою, наймаючи квартиру, але не від часу розірвання шлюбу, а з 27 січня 2015 року і не добровільно, а вимушено, що і стало підставою для її звернення до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Крім цього, з 15 червня 1999 року вона була зареєстрована та постійно проживала до 27 січня 2015 року разом з сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. 13 вересня 2001 року [PERSON] знявся з реєстрації у вищевказаній квартирі та виїхав на постійне місце проживання та роботи в м. Київ. З того часу крім неї і сина в цій квартирі більше ніхто не проживав та не був зареєстрований. В 2003 році [PERSON] вирішила приватизувати квартиру, в якій проживала разом із сином. Про намір приватизувати квартиру вона повідомила [PERSON], але він сказав, що не має наміру приймати участі в приватизації, оскільки хоче отримати житло по місцю своєї роботи в м. Києві. Після цього вона зібрала необхідні документи для приватизації і подала їх до виконкому Крижопільської селищної ради. Рішенням виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області за № 132 від 29.05.2003 року вищевказана квартира була приватизована нею та її неповнолітнім сином в рівних долях. В липні 2008 року [PERSON] повернувся з м. Києва в смт. Крижопіль і став проживати з нею та сином у вищевказаній квартирі. 31 липня 2008 року була проведена реєстрація його місця проживання в цій квартирі. В жовтні 2014 року, після розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Крижопільського районного суду із позовом про визнання недійсним рішення виконкому Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру. Рішенням Крижопільського районного суду від 24 грудня 2014 року було вирішено: «Позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Крижопільської селищної ради № 132 від 29.05.2003 року в частині про безоплатну передачу [PERSON] квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року, видане виконкомом Крижопільської селищної ради, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та члену її сім'ї [PERSON] в рівних частках. В позові [PERSON] про визнання недійсним рішення виконкому Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру відмовити». З таким рішення [PERSON] не погодилася і подала апеляційну скаргу. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року її апеляційна скарга була задоволена частково. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні свою зустрічну позовну заяву підтримали, просили зустрічні вимоги задовольнити, в позові [PERSON] відмовити. [PERSON] суду пояснив, що в даній квартирі проживає з 1999 року по 27.01.2015 року. Змінив замки в квартирі, тому що [PERSON] засунула сірника в замок. Не допускає її до квартири, тому що боїться, що вона все винесе. Під час розгляду справи за клопотанням представника [PERSON] в якості співвідповідача було залучено Крижопільську склищну раду, однак [PERSON] ніяких позовних вимог до Крижопільської селищної ради не предявила. Крижопільська селищна рада просила справу розглядати за відсутності її представника. Представник служби в справах дітей Крижопільської РДА [PERSON] в судовому засіданні проти зняття з реєстрації та виселення [PERSON] та її неповнолітнього сина з квартири заперечувала, оскільки речі дитини залишились в квартирі, а батько [PERSON] чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Судом встановлено, що спори з приводу даної квартири та проживання в ній судами розглядались неодноразово. 27 січня 2015 року [PERSON] разом з сином [PERSON] вибули з спірної квартири. Факт добровільного вибуття позивача [PERSON] та її сина з спірної квартири підтверджується її заявою до підприємства ДП «Крижопільводоканал» з проханням припинити нарахування за водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із тим, що вона там більше не проживає з 26.01.15 року. Таку ж заяву вона особисто подала і до ПАТ «Вінницяобленерго» Крижопільські електричні мережі та до ЦОА №8 Вінницької філії , «Укртелекому», а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] Факту примусового виселення [PERSON] разом з сином [PERSON] з спірної квартири позивачем не доведено. Крім того, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналогічні позиції викладені в п.15 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 р. На день розгляду справи встановлено, що власником спірної квартири являється Крижопільська селищна рада(згідно свідоцтва про право власності), ні [PERSON], ні її син [PERSON], ні [PERSON] не являються власниками квартири, а також квартиронаймачами. А тому у сторін відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed