overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Рішенням суду від 24 грудня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу був задоволений. При ухваленні рішення судом в його резолютивній частині не було відображено прізвище, яке мала бажання отримати позивачка за результатом розірвання шлюбу. Позивачка звернулася до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення та за результатами розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Сторони у справі в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати клопотання в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вирішити питання про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не постановлено рішення. Виходячи з того, що рішенням суду від 24 грудня 2013 року дане питання вирішено не було, клопотання підлягає задоволенню. Виходячи з цього,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Рішенням суду від 24 листопада 2014 року визнано дійсним договір оренди автомобіля Кіа Sorento, д/н [NUMBER], укладений 1 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Сміла Енергоінвест». [PERSON], посилаючись на те, що ухвалюючи рішення суд не стягнув з відповідача на її користь судові витрати, звернулася з заявою про ухвалення додаткового рішення. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати, що не викладено в рішенні суду від 24 листопада 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України з ТОВ «СмілаЕнергоінвест» на користь [PERSON] слід стягнути 243 грн 60 коп судового збору, оскільки позов задоволений не на користь підприємства. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Рішенням суду від 25.09.2019 у даній справі вимоги позову задоволено частково, ухвалено витребувати з незаконного володіння [PERSON] будівлю складу № 28 літера А-1, загальною площею 427,1 кв. м. у [ADDRESS] та зобов`язати останнього звільнити та передати вказану будівлю Міністерству оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд»; стягнуто з [PERSON] в користь Військової прокуратури Західного регіону України судові витрати в розмірі 1762 грн. Рішення суду набрало законної сили. 12.03.2020 прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Заяву мотивовано тим, що в ході розгляду справи прокурором подавалася заява про забезпечення позову оплачена судовим збором в розмірі 881 грн. відповідно до платіжного доручення №894 від 11.09.2018. Заява про забезпечення позову розглянута судом, вжито відповідні заходи. Однак, при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в ході розгляду справи було подано заяву про забезпечення позову (а.с. 57, 58), яка оплачена судовим збором у встановленому розмірі (за подання заяви про забезпечення позову юридичною особою або фізичною особою-підприємцем) 881 грн., відповідно до квитанції №25 від 05.06.2018. Постановляючи рішення про задоволення позову судом не вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Рішенням суду від 25.09.2019 у даній справі вимоги позову задоволено частково, ухвалено витребувати з незаконного володіння [PERSON] будівлю складу № [ADDRESS] та зобов`язати останнього звільнити та передати вказану будівлю Міністерству оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд»; стягнуто з [PERSON] в користь Військової прокуратури Західного регіону України судові витрати в розмірі 1762 грн. Рішення суду набрало законної сили. 12.03.2020 прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Заяву мотивовано тим, що в ході розгляду справи прокурором подавалася заява про забезпечення позову оплачена судовим збором в розмірі 881 грн. відповідно до платіжного доручення №894 від 11.09.2018. Заява про забезпечення позову розглянута судом, вжито відповідні заходи. Однак, при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в ході розгляду справи було подано заяву про забезпечення позову (а.с. 57, 58), яка оплачена судовим збором у встановленому розмірі (за подання заяви про забезпечення позову юридичною особою або фізичною особою-підприємцем) 881 грн., відповідно до квитанції №25 від 05.06.2018. Постановляючи рішення про задоволення позову судом не вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Рішенням суду від 25 березня 2020 року позов [PERSON] задоволено, - визначено способи участі\~\~ [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , шляхом зустрічей із нею: щотижня у вівторок та п`ятницю з 10.00 год. до 12.00 год. за місцем проживання матері дитини - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Рішенням суду від 25 липня 2018 року позовні вимоги за позовом [PERSON] задоволені повністю, а саме, визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Але в резолютивній частини рішення від 25 липня 2018 року відсутній висновок суду про розподіл судових витрат по справі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується наданою ним довідкою МСЕК №035456, тому його звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, згідно із Законом України «Про судовий збір», за подання позовної заяви немайнового характеру має бути сплачений судовий збір в розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в сумі 704,80 грн.. Отже, розмір судового збору, який мав би сплатити позивач у розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Рішенням суду від 25 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Однак суд, по даній справі, не вирішив питання щодо судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2014 року повернуто цивільну справу № 2/205/3818/2013 за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. До канцелярії суду дана справа надійшла 29 січня 2014 року. В судове засідання сторони не з'явились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Згідно ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність доповнити мотивувальну та резолютивну частину рішення суду від 25 листопада 2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Рішенням суду від 25 травня 2016 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач, посилаючись на те, що у вказаній квартирі залишилася зареєстрованою колишня власниця [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], які добровільно не знялися з реєстраційного обліку, звернувся в суд з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу без її участі. Відповідач не з'явилася з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Ухвалою суду від 8 грудня 2014 року визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої в рахунок повернення 60000 грн боргу за [PERSON] визнано право власності на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказана ухвала 11 березня 2015 року скасована апеляційним судом, а справа направлена для продовження розгляду по суті до першої інстанції. Рішенням суду від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики відмовлено. 25 травня 2016 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС в Черкаській області від 16 листопада 2016 року та виконкому Малосмілянської сільської ради Смілянського району від 2 вересня 2016 року [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані у [INFO]. З акта, складеного сусідами, вбачається, що відповідач та її малолітня дочка за вказаною адресою не проживають і їх речі в квартирі відсутні, в підтвердження чого позивачем надано фототаблиці. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] добровільно не знялася з реєстраційного обліку, порушуючи право [PERSON] на користування та розпорядження його власністю - вони повинні бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 551 грн 20 коп судового збору. На підставі викладеного, ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Рішенням суду від 26.05.2016 р. було частково задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. 29.07.2016 р. до суду надійшла заява позивача [PERSON] щодо винесення додаткового рішення, що стосується судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи у відсутності сторін, прийшов до висновку про вирішення даного питання та винесення додаткового рішення, що стосується резолютивної частини рішення від 26.05.2016 р. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2016 р. Оболонським р/с м. Києва було частково задоволення позов [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, а позивачем оплата судового збору при подачі позову не проводилась. Тому суд на підставі ст. 80 та ст. 88 ЦПК України приходить до висновку, що у даному випадку із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Рішенням суду від 26 грудня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 грудня 2011 року і до досягнення дочкою повноліття. Рішенням суду від 27 грудня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 9 грудня 2013 року та до її повноліття. Позивач, посилаючись на те, що він не працює, не має стабільного заробітку, перебуває на утриманні батьків, а стягувані з нього аліменти загалом становлять 50 % його підробітку, звернувся до суду з позовом про зменшення їх розміру до 250 грн на утримання кожної дочки. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішеннями суду від 26 грудня 2011 та 27 грудня 2013 року з позивача на користь відповідачів стягуються аліменти на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частині доходу на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них. Позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили його матеріальний стан, натомість відповідачка пояснила, що дочка знаходиться на обліку у дитячого лікаря-невролога з діагнозом: синдром м'язової дистонії, має хворе серце і потребує коштів на лікування, в підтвердження чого надала довідку з Смілянської дитячої поліклініки від 8 квітня 2014 року № 30. Виходячи з цього, суд вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів немає. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, 192 СК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Рішенням суду від 26 жовтня 2016 року у даній справі позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Під час ухвалення вищевказаного судового рішення у справі судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року справу було повернуто до Луцького міськрайонного суду Волинської області для ухвалення додаткового рішення. Учасники судового розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України їхня неявка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру, якою вона просить зобов'язати відповідача усунути порушення умов кредитного договору № 014/2635/3/22294 від 01.09.2008 шляхом здійснення списання заборгованості в сумі 176 903,89 грн., а також припинити обтяження на предмет іпотеки у зв'язку із виконанням зобов'язань за кредитним договором. Покликаючись на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що позивачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, при зверненні до суду судовий збір позивачем не було сплачено. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» установлено ставки судового збору: -за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, при чому судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на день звернення до суду з позовом, розмір судового збору за заявлену фізичною особою вимогу немайнового характеру становить - 551,2 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача ПАТ «Фідобанк» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Рішенням суду від 27.09.2021 року задоволено повністю позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про изнання права власності в порядку спадкування, визнано за [PERSON] ( [INFO] , ІН [NUMBER] ) право власності на ј частку квартири [ADDRESS] (загальна площа 50,8 кв.м., житлова площа 30,4 кв.м.) в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Від позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 630,7 грн. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення з наступних підстав. Згідно ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат. У відповідності зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 630,7 грн. Однак, відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на момент звернення позивачем з заявою, за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн. Рішенням від 27.09.2021 року позов було задоволено повністю. Разом із тим, питання про розподіл судових витрат саме у розмірі 630,7 грн. в цьому рішенні суду не вирішено, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору та повернення надлишково сплаченого судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Рішенням суду від 28.05.2015 року позивачеві [PERSON] відмовлено в задоволенні первісного позову до Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович» про розірвання договору оренди землі і стягнення збитків, задоволено зустрічний позов, визнано недійсним договір оренди землі від 15 жовтня 2010 року, укладений від імені орендодавця [PERSON] і орендаря Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович», зареєстрованого 3 грудня 2010 року № 04.10.374.000611 у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України». Судом, що ухвалив рішення, не вирішено питання про судові витрати, тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 220 ЦПК України є підстави для ухвалення додаткового рішення. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 21.01.2015 року Селянським (фермерським) господарством «Підкевич Микола Васильович» за подання зустрічної позовної заяви на користь держави сплачено судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с. 31). Таким чином, зазначені судові витрати слід присудити з позивача [PERSON].

Outcome: approved