Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач, Банк) 25.09.2015 року подано до суду позов про стягнення з [PERSON] (після одруження [PERSON]) Г.П. (далі по тексту відповідач) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.01.2008 року у розмірі 7085,47 грн. Крім того, позивачем висунуто вимоги щодо стягнення з відповідача на їх користь судових витрат у розмірі 1218,00 грн. судового збору. В суд представник позивача не прибув, надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.47). Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У письмових запереченнях вказав, що із заявленим позовом не згодний, вважає його необґрунтованим з тих підстав, що: 1) позивач не надав жодного доказу укладення кредитного договору, договір укладений не був, а була досягнута згода тільки на підписання заяви щодо надання кредиту; 2) позивач пропустив строк позовної давності; 3) наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та містить суперечності; 4) позивачем не доведено, чи додані до позову умови та правила, відносяться до підписаної відповідачем заяви, чи вони були дійсними на момент підписання заяви, та чи саме ці правила були затверджені; 5) відповідач в порядку виконання рішення суду неодноразово через ВДВС сплачувала заборгованість за кредитом, однак із наданого до суду розрахунку не видно, що взагалі грошові кошти йшли на погашення кредиту (а.с.35-36). Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що після стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором на підставі рішення Приморського районного суду Запорізької області від 16.01.2013 р. у позивача були відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом та пені, а виникає грошове зобовязання, за невиконання якого настає відповідальність в порядку ст. 625 ЦК України. Заслухавши представника відповідача, вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 10.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н строком на два роки (а.с.11-17). 17 липня 2009 року ЗАТ КБ «Приват Банк» змінило найменування на ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.19, 21-22). 05.06.2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Радченко». 26.08.2011 року [PERSON] у зв'язку із зміною прізвища отримала паспорт на ім'я [PERSON] (а.с. 54). Відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 10.01.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.11). Відповідно до пункту 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до пункту 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання зобов'язань, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), сплати винагороди банку (п.6.6). Відповідно до п. 8.6 зазначених Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За розрахунком заборгованості, станом на 30.06.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 31716,08 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 8763,66 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 22242,58 грн.; заборгованість за пенею та комісією 709,84 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 25444,20 грн., яка була стягнута у відповідності до рішення Приморського районного суду Запорізької області від 16.01.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 6271,88 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 313,59 грн. штраф (процентна складова). Отже, розрахована позивачем заборгованість до стягнення становить 7085,47 грн. (а.с.7-10). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 16.01.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10.01.2008 року в розмірі 25444,20 грн., з яких: 8763,66 грн. заборгованість за кредитом; 14917,62 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1762,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Стягнуто судові витрати. В іншій частині позову про стягнення штрафу відмовлено. Рішення набрало чинності 05.03.2013 року (а.с.6). Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. З урахуванням розяснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Однак, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків за користування кредитом та пені, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України не заявляє. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed