Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 лютого 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що 09 жовтня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та малолітню [PERSON] [INFO] . Останній рік сторони проживають окремо, спільний побут не ведуть, спільного бюджету не мають. Менша донька [PERSON] проживає з нею, а старша [PERSON] тимчасово з батьком на території республіки Індонезії. На теперішній час між ними існує спір стосовно визначення місця проживання дітей. На протязі спільного життя з відповідачем вони часто подорожували зокрема у зимовий період до країн Азії. На початку 2019 року відповідач запропонував їй повернутися на деякий час до України побачити своїх батьків та друзів, що вона й зробила залишивши з ним старшу доньку [PERSON] . У вересні 2019 року дізнавшись що відповідач проживає з іншою жінкою вона вирішила розлучитися з ним. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Після тривалого часу суперечок та перемовин стосовно визначення місця проживання дітей, нею було вирішено звернутися до суду для вирішення даного спору. Тому просила суд визначити місце проживання її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 2-9). 12 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив, що дійсно з 09 жовтня 2004 року сторони перебували в шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі старша донька [PERSON] проживає разом з ним, а молодша Лада з матір`ю. Просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його мешкання (т. 3 а.с.63-82). 14 травня 2021 року на адресу суду представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог [PERSON] . Того ж дня від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про визнання зустрічних позовних вимог [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 лютого 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 14). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 15). До суду 20 березня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (т. 1 а.с. 20). Ухвалою судді від 23 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, відібрання малолітньої дитини від батька без позбавлення його батьківських прав (т. 1 а.с. 21-22). 10 вересня 2020 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яка у зв`язку з виявленням недоліків була залишена без руху та надано час для їх усунення (т. 1 а.с. 197-283). 12 жовтня 2020 року після усунення недоліків судом прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] (т. 3 а.с. 63-82). Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про закриття провадження в частині зустрічних позовних вимог залишено без задоволення. (т. 4 а.с. 25-26, 33-35). 16 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (т. 4 а.с.50-51, 57-58). 14 травня 2021 року на адресу суду через канцелярію подано заяви [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON] про визнання позовних вимог, розгляд справи просили провести за їх відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (т. 4 а.с.74-79). Ухвалою суду від 17 травня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, відібрання малолітньої дитини від батька без позбавлення його батьківських прав в частині відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] від батька [PERSON] та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] залишено без розгляду. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~третя особа:\~Адміністрація Соборного\~району Дніпровської\~міської ради\~ про\~визначення місця\~проживання малолітніх\~дітей з\~ батьком\~в частинівизначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за місцем його мешкання залишено без розгляду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавали. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 09 жовтня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Амур - Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом 836 (т. 1 а.с. 228). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та малолітню [PERSON] [INFO] (т. 1 а.с. 11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (т. 1 а.с. 60-62). [PERSON] на праві власності належить кв. [ADDRESS] (т.1 а.с. 73) Окрім того [PERSON] є власником ј частки кв. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 75). 23 жовтня 2020 року виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради надав висновок про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , згідно якого вважали за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , а [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] (т. 3 а.с. 166-170). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою повинен проводити психолог, головним завданням такої бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. За загальним правилом, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте у справах про визначення місця проживання дитини, суд повинен займати більш активну позицію і ґрунтовно встановлювати всі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради надано висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , а [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . Окрім того сторонами в ході розгляду справи було досягнуто домовленості стосовно місця проживання їх малолітніх дітей, про що письмово повідомлено суд. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування та визнання сторонами позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Окрім того суд вважає за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved