Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] грн. 35 коп. заборгованості за спожитий природній газ за період з 01.08.2012 року по 01.05.2014 рік. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку відповідачів при розгляді справи суд повен був керуватись законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який передбачає 100% пільгу по оплаті за спожитий природній газ інваліду війни та членам його сім'ї, а не Бюджетним кодексом України, який скасовує право на пільгу. Також відповідачі зазначають, що по даній позовній заяві взагалі суддя не мав права відкривати позовне провадження, оскільки інвалід війни не може бути боржником, крім того, при зверненні до суду позивач приховав той факт, що [PERSON] є інвалідом війни. За доводами відповідачів, при розгляді справи суддя не звернув уваги на діючі рішення суду від 22.12.2005 року та від 17.02.2006 року та той факт, що висновки, викладені в даних рішеннях є преюдиціальними, тобто не потребують доказування. Також відповідачі посилаються на упереджене ставлення судді до сторін, бо, на їх думку, від представника позивача приймались документи без реєстрації в канцелярії, крім того, вона з'являлась в судове засідання без посвідчення працівника ПАТ «Чернігівгаз» чи будь-яких інших документів, які посвідчували її відношення до позивача. Відповідачі стверджують, що договір, укладеного між ними та позивачем, є недійсним, оскільки він не відповідає типовому договору, та підписаний під тиском працівників ПАТ «Чернігівгаз». Письмових запереченнях ПАТ «Чернігівгаз» в повному обсязі заперечує проти апеляційної скарги та просить рішення суду залишити без змін, як таке, відповідає діючим нормам матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Однак, судом неправильно вирішене питання про розподіл судових витрат і в цій частині рішення суду належить змінити. Судом першої інстанції встановлено, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. Між ПАТ «Чернігівгаз» та [PERSON] 18.05.2012 року було укладено договір про надання послуг з газопостачання (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] є інвалідом війни першої групи і відповідно до положень п.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, а саме на 100% знижку плати за користування комунальними послугами (газом , електроенергією та іншими послугами) в межах норм споживання. Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх витрат до членів сім'ї пільговика належить: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства І та ІІ групи або інвалідами І групи ; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним за умови, що інвалід війни не перебуває в шлюбі; непрацездатні батьки; особа , яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги та проживає разом з ним. Отже, враховуючи обставини справи, вищенаведені норми права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у [PERSON], як інваліда війни І групи та [PERSON], його дружини, 100% знижки плати за спожитий природний газ. У відповідачів [PERSON] та [PERSON] така пільга відсутня, а тому за період часу з 01.08.2012 по 01.05.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 406 грн. 35 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 8). Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги доводи відповідачів про необхідність при визначенні хто саме є членами сім'ї інваліда війни 1 групи і права на пільгу застосування саме Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» оскільки відповідно до п.2 ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що у випадку, якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Крім того, п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України чітко визначено коло осіб, які відносяться до членів сім'ї пільговика, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» такого визначення не містить. Щодо преюдиціальності висновків, викладених у рішенні від 22.12.2005 року та ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 17.02.2006 року , про наявність у всіх відповідачів 100% пільги на комунальні послуги, то на момент ухвалення даних рішень не був прийнятий Бюджетний кодекс України, яким визначено коло осіб, що є членами сім'ї пільговика саме при наданні пільг та здійснення видатків з бюджету щодо їх виплати. Доводи апелянта на незаконне відкриття позовного провадження відповідно до заяви ПАТ «Чернігівгаз» про стягнення боргу є безпідставними, так як відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа (фізична або юридична) має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо приховання позивачем факту наявності у [PERSON] І групи інвалідності спростовується матеріалами справи, а саме в тексті позовної заяви позивач вказував про це, крім того додав до неї копію посвідчення, про підтвердження такого. Помилковим є твердження відповідачів про упереджене ставлення судді при розгляді справи. Повноваження представляти інтереси позивача Шимко М.Ю. підтверджуються довіреністю (а.с. 40), а право надавати у судовому засіданні докази, у тому числі документи, для приєднання їх до матеріалів справи, передбачене для всіх учасників судового розгляду ст. 27 і ст. 168 ЦПК України. В журналі судового засідання від 22.12.2014 року відображено, що представником позивача заявлялось клопотання про приєднання до матеріалів справи документів та ухвала судді про задоволення даного клопотання. Щодо недійсності договору від 18.05.2012 року, на який в своєму рішенні послався суд, то це не було предметом розгляду справи, позовні вимоги про визнання правочину недійсним не заявлялись . На момент розгляду справи даний договір є чинним та не визнаний в законному порядку недійсним. Не підтверджені належними доказами посилання відповідачів на те, що син [PERSON] здійснює догляд за інвалідом 1 групи. В матеріалах справи відсутній документ про те, що [PERSON] є особою, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи. До того ж, відповідно до ч.5 ст. 51 Бюджетного Кодексу України, особа, яка проживає разом з інвалідом війни 1 групи і здійснює догляд за ним враховується в якості члена сім'ї інваліда при надані пільг за умови, що інвалід війни не перебуває у шлюбі. Відповідно до названої вище норми Бюджетного Кодексу при наданні пільг інваліду війни 1 групи особа, яка визнана інвалідом ІІІ групи ([PERSON].) не враховується в якості члена сім'ї пільговика при надані пільг. Письмовим клопотанням Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради № 01-17/02/3609 від 19.12.2014 р. (а.с. 49) підтверджується, що на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, перебуває [PERSON] і пільги надаються йому та його дружині відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 51 Бюджетного Кодексу України. Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення вимог про стягнення заборгованості. Рішенням суду першої інстанції з відповідачі солідарно стягнуто на користь позивача судові витрати, а саме 243,60 грн. витрачених на сплату судового збору. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому судові витрати слід стягнути з кожного відповідача у відповідній частині. На це звертається увага судів і в п. 35 Постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року. Згідно з п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди І та ІІ групи звільнені від сплати судового збору при поданні позову, однак вони не звільняються від обов'язку відшкодування витрат особі, на користь якої ухвалене рішення суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із зміною рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат з резолютивної частини рішення слід виключити визначення загальної суми, яка підлягає стягненню солідарно .

Outcome: partial