Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» від імені та в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ БАНК» Кічук Олег Іванович (надалі - Банк), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.09.2016 року (а.с. 113-114), звернулося до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них кредитної заборгованості у сумі 2021874,59 грн. Як на підставу для задоволення вищевказаних збільшених позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно - правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами договорів кредиту та поруки, зобов'язання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідачі заборгували перед Банком станом на 28 вересня 2016 року суму за предметом позову. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 509, 525, 526, 553-554, 599, 609, 610, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України. В судові засідання по справі позивач свого уповноваженого представника не направив, натомість заявив клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами (а.с. 97, 103, 145). Відповідач (1) у письмових поясненнях на позов від 29.08.2016 року та від 28.09.2016 (а.с. 105-106, 123-125), не оспорюючи правильності розрахунків банківської установи щодо окремих складових суми заборгованості за предметом позову, просив зменшити нараховану до стягнення пеню, посилаючись на ряд об'єктивних обставин, які перешкоджали господарству своєчасно погашати взяті у кредит кошти. За доводами директора фермерського господарства «Михайлик», з боку очолюваного ним суб'єкта господарювання вживалися заходи щодо своєчасного погашення заборгованості за договором кредиту, однак у зв'язку з уведенням тимчасової адміністрації в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК», перераховані на користь банківської установи кошти були повернуті господарству. Також відповідач просив звернути увагу суду на те, що сума нарахованої пені перевищує суму нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. В свою чергу, відповідачі (2), (3), (4) висловили аналогічну з відповідачем (1) позицію щодо необхідності зменшення нарахованої банком пені, посилаючись на скрутне матеріальне становище, пов'язане з низьким рівнем їх доходів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Відповідно до умов, укладених 14 квітня 2015 року між фермерським господарством «Михайлик» (надалі - Позичальник) та публічним акціонерним товариством «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» (надалі - Банк) договору про відкриття кредитної лінії №27/04-15 (надалі - Кредитний договір, а.с. 25-30), Додаткової угоди №1 до договору та Додатків №1 до договору та до Додаткової угоди (а.с. 31, 32, 33, 34), Банк надав Позичальнику кредит у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 1200000 грн. строком до 13.01.2016 року, а Позичальник зобов'язався повернути зазначену суму коштів та сплатити відсотки за фіксованою процентною ставкою на рівні 30 % річних. Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру від 14.04.2015 (а.с. 35). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та відповідачами (2), (3), (4) 14.05.2015 року були укладені договори поруки №27/04-15-П-1, №27/04-15-П-2, №27/04-15-П-3, у відповідності до умов яких останні поручилися перед Банком за виконання усіх зобов'язань Позичальника за Кредитним договором (а.с. 36-37, 38-39, 40-41). На підставі листів від 18 грудня 2015 року (а.с. 42, 44, 46 48) відповідачів було сповіщено про запровадження тимчасової адміністрації у зв'язку з ліквідацією Банку, а також про стан заборгованості і необхідність її погашення перед банківською установою заборгованості із зазначенням відповідного розрахункового рахунку, які останні отримали, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, а також список згуртованих поштових відправлень листів рекомендованих (а.с. 43, 45, 47, 49). Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з нормативним правилом, яке міститься в частині першій ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до частин першої та другої статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов'язання за Кредитним договором відповідачами належним чином не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 28.09.2016 (розрахунки, нарахування, а.с. 10, 11, 14, 15, 16-24, 115, 116) за предметом позову у сумі 2021874,59 грн. (в т.ч. 1200000 грн. - основний борг, 388365,60 грн. - відсотки, 370422,34 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 63086,65 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України і відповідачами (1), (2), (3), (4) не спростована. Водночас, суд приходить до висновку про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України. Підставою для такого висновку суду є фактичні дані щодо наявності істотних обставин, пов'язаних з фінансово - матеріальним становищем відповідачів. (а.с. 76). Так, згідно з даними виписки відповідача (1) (а.с. 126), залишок коштів на рахунку фермерського господарства складає 145,65 грн. Загальна сума доходу відповідача (2) за період з вересня 2015 по серпень 2016 року склала 24144,00 грн. (довідка, а.с. 127). Відповідач (3) мав таку ж суму доходу за аналогічний період. Відповідач (4) за 2015 рік отримала загальний дохід у сумі 108493,55 грн. Також наявні у матеріалах справи докази свідчать про намагання відповідача (1) належним чином виконувати взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання (а.с. 134-141), однак в силу незалежних від волі Позичальника об'єктивних обставин сплачені ним кошти не були зараховані в рахунок погашення заборгованості. Слід також констатувати, що відповідач (1) до уведення тимчасової адміністрації в банківській установі сплачував відсотки за користування кредитними коштами (довідка, а.с. 142). По відношенню до цього слід зазначити, що відповідачі не оспорюють правильності розрахунку пені, але просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем неустойки. Вирішуючи питання про розмір пені, яка підлягає стягненню із відповідачів суд враховує, що однією із функцій неустойки є компенсаторна функція. Згідно з частиною третьою статті ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення статті 616 Цивільного кодексу України також передбачають право суду зменшити розмір збитків та неустойки за умови якщо порушення виконання зобов'язання сталося з вини кредитора. Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 Цивільного кодексу України). Отже, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки. Відповідна правова позиція, що є обов'язковою для застосування (ст. частина друга ст. 214, абзац другий частини першої ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України) зазначена у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 по справі № 6-100цс14. В свою чергу, частина третя ст. 551 Цивільного кодексу України не встановлює до якої саме суми слід зменшувати таку неустойку, і в такому випадку суд повинен виходити із загальних принципів цивільного права - розумності та справедливості. По відношенню до цього також слід зазначити, що пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, і не може бути засобом збагачення. За таких обставин справи, позовні вимоги в частині пені підлягають задоволенню частково в межах суми 14000,00 грн. (в т.ч. 10000 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 4000,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту) Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, шляхом присудження до солідарного стягнення з відповідачів суми 1602365,60 грн. (в т.ч. 1200000 грн. - основний борг, 388365,60 грн. - відсотки, 10000 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 4000 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту). Судові витрати по справі у сумі 30328,12 грн. (а.с.72, 119) підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved