Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2020 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. При винесенні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. 07 серпня 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення. В обгрунтування заяви зазначив, що після ухвалення рішення суду протягом 5 днів, ним будуть подані докази про розмір судових витрат, які поніс позивач у справі. В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши письмові докази про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача, та додано на підтвердження квитанції на сплату судового збору на суму 840,80 гривень та 420,80 гривень. Проте, при винесенні рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути судові витрати, що понесені позивачем, які складаються з розміру сплаченого ним судового збору в сумі 1261,20 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката на представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, докази понесених судових витрат мали б бути подані позивачем до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до матеріалів справи, представником позивача в судовому засіданні, яке відбулося 28 липня 2020 року, не було зроблено заяви про розподіл судових витрат, а також не надано докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, як це передбачено ст. 246 ЦПК України, що підтверджується протоколом судового засідання та його звукозаписом. Крім цього, заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, має бути подана протягом п`яти днів. Як вбачається з протоколу автоматичного розподілу справи, датою подачі даної заяви є 07.08.2020, тобто через десять днів після ухвалення рішення. Отже, щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, то з урахуванням вимог ст.141 ч.8 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в цій частині заяву слід залишити без розгляду, як таку що не відповідає вимогам ст. 246 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial