Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Путивльська міська рада Сумської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який обґрунтовує тим, що 27 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу ВКІ № 715474 [PERSON] набув у власність 1/2 частину нерухомого майна - комплексу цегельного заводу, розташованого по [ADDRESS] , а 30 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу №2086 [PERSON] набула у власність іншу 1/2 частину вказаного комплексу. Нерухоме майно - комплекс цегельного заводу, розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] з кадастровим номером 5923880400:05:002:0572 загальною площею 3,2940 га, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Путивль в особі Путивльської міської ради. Оскільки відповідачі не вжили жодних заходів до оформлення права оренди і продовжують неправомірно використовувати цю земельну ділянку, а також за рахунок позивача зберегли у себе майно (кошти) у виді орендної плати за період з 16 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 364115 грн. 60 коп., позивач просить стягнути зазначені кошти солідарно з відповідачів, а також стягнути витрати по сплаті судового збору при подачі позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представником - Аріфметовою І.А. подано відзив на позов, у якому вона позов не визнала в повному обсязі та зазначила, що комплекс цегельного заводу, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] з 2008 року перебуває у користуванні ТОВ «Цеглабудсервіс» на підставі договору позички строком на 49 років, а також 1 грудня 2008 року товариством з Путивльською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,2940 га, несільськогосподарського призначення для промислової діяльності, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Бобинської сільської ради, на 49 років, який було розірвано на підставі розпорядження Путивльської районної державної адміністрації №356 від 3 червня 2011 року «Про розірвання договору оренди землі з ТОВ «Цеглабудсервіс» на території Бобинської сільської ради». Оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року до [PERSON] перейшли права власника і за договором позички, відповідно до якого ТОВ «Цеглабудсервіс» є користувачем цегельного комплексу до 2057 року, [PERSON] не є ні засновником, ні керівником ТОВ «Цеглабудсервіс», не веде ніякої підприємницької чи господарської діяльності, ТОВ «Цеглабудсервіс» несе відповідальність за користування вказаною земельною ділянкою. Крім того, на думку представника Аріфметової І.А. , позивачем не надано жодного доказу, що відповідачі використовують земельну ділянку площею 3,2940 га, кадастровий номер 5923880400:05:002:0572, оскільки ними використовується лише земельна ділянка, розташована під забудованою нежитловою будівлею, площею 0,6624 га. Крім того, представником зазначено, що позовну заяву позивачем подано з пропуском позовної давності (т.1 а.с.127-133). У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що представником відповідача [PERSON] надано в якості доказу договір позички від 2008 року, на підставі якого комплекс цегельного заводу перебуває у користуванні ТОВ «Цеглабудсервіс», однак відповідного додатку до договору №1 до відзиву на позов не долучено, у зв`язку з чим неможливо встановити, яке саме майно передано у позичку ТОВ «Цеглабудсервіс», а договір, копія якого долучена до відзиву на позов, не містить підписів сторін та державного нотаріуса. Що стосується, майнових зобов`язань ТОВ «Цеглабудсервіс» перед Путивльською міською радою, як користувача майновим комплексом, то представником позивача зазначено, що саме власники майна, а не користувачі, зобов`язані належним чином оформити право користування земельною ділянкою. Також представник позивача посилається на те, що державна реєстрація вказаної земельної ділянки площею 3,2940 га, кадастровий номер 5923880400:05:002:0572, відбулась 24 травня 2016 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 6 серпня 2008 року, і власники комплексу - [PERSON] та [PERSON] , жодного разу не звертались до позивача щодо розробки нової технічної документації на земельну ділянку під належним їм майновим комплексом, у зв`язку з чим посилання представника позивача щодо використання земельної ділянки площею 0,6624 га під майновим комплексом суперечить вимогам чинного законодавства. Що стосується, позовної давності, то, як зазначено у відповіді на відзив, позивачем подано позов з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 16 лютого 2017 року по 20 квітня 2019 року, тобто бездіяльність, яка полягає у неукладенні договору оренди земельної ділянки, відповідачів є триваючою, тобто позов подано без пропуску строку позовної давності (т.1 а.с.162-164). В запереченнях на відповідь на відзив на позов представник відповідача [PERSON] зазначила, що 1 грудня 2008 року між Путивльською районною державною адміністрацією та ТОВ «Цеглабудсервіс» укладено договір оренди земельної ділянки, і на підставі даних документів було розроблено технічну документацію із землеустрою на встановлення меж земельної ділянки в натурі у 2008 році, тобто у сторін були відсутні питання щодо достовірності договору позички №1 від 9 червня 2008 року. Також зазначила, що належним відповідачем у вказаній справі є ТОВ «Цеглабудсервіс», оскільки воно на підставі договору позички від 9 червня 2008 року є користувачем майнового комплексу та несе відповідальність за усіма зобов`язаннями. Крім того, зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності при подачі позову, оскільки право вимоги до позивача перейшло у 2011 році, після розірвання договору оренди землі між Путивльською районною державною адміністрацією та ТОВ «Цеглабудсервіс» (т.1 а.с.180-184). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (т.1 а.с.93,94,116,117,215,221,222, т.2 а.с.191-194,202,203,219,220,225,226,228,229,240-243). Представник відповідача [PERSON] - Сухарко А.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (т.2 а.с.232, 247). Представник позивача в судове засідання 12 квітня 2021 року не з`явилася, подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність (т.2 а.с.249). Отже, відповідачі протягом розгляду справи в судове засідання не з`являлися. За участі представника відповідача [PERSON] - адвоката Аріфметової І.А., судом досліджені всі докази, подані сторонами. На момент вступу у справу представника відповідача [PERSON] - адвоката Сухарко А.В., з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами фактично закінчено. Відповідачі в черговий раз, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились у судове засідання. Представник Сухарко А.В. повторно не з`явилась, при цьому на електронну адресу суду надійшла заява від її імені про відкладення судового засідання у зв`язку з її зайнятістю у слідчих діях, однак ця заява не містить електронно-цифрового підпису і, крім того, доказів поважності причин неявки представника до цієї заяви не додано. За змістом ч.2 ст.183 ЦПК України заява з процесуальних питань підписується заявником чи його представником. Згідно зі ст.7 Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». З огляду на викладене, суд не вбачає підстав учергове відкладати судове засідання, враховуючи положення ст.ст.44, 183, 223 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, яка позов підтримала, представника відповідача [PERSON] - Аріфметової І.А. , яка позов не визнала, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстра Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №82379167 від 14 березня 2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВКІ №715474 від 27 березня 2008 року є власником 1/2 частини комплексу цегельного заводу, розташованого по [ADDRESS] (т.1 а.с.6-7,10). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстра Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №82378594 від 14 березня 2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2086 від 30 липня 2013 року стала власником іншої 1/2 частини комплексу цегельного заводу, розташованого по [ADDRESS] (т.1 а.с.8,9). Представником відповідача [PERSON] - Аріфметовою І.А. , надано копію договору позички майна №1 від 19 червня 2008 року, згідно з якою [PERSON] та [PERSON] безоплатно передали ТОВ «Цеглабудсервіс» майно, зазначене в додатку №1, строком на 49 років. Відповідно до договору оренди землі від 1 грудня 2008 року, укладеного між Путивльською районною державною адміністрацією та ТОВ «Цеглабудсервіс», останньому надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарською діяльністю для промислової діяльності, площею 3,2940 га, що розташована за межами населених пунктів на території Бобинської сільської ради, на строк 49 років (т.1 а.с.11-12). Згідно з п.2 вказаного договору на зазначеній земельній ділянці знаходиться комплекс цегельного заводу, яким ТОВ «Цеглабудсервіс» користується на підставі договору позички №1 від 19 червня 2008 року. Вказаний цегляний завод належить на праві власності [PERSON] ті [PERSON] в рівних частинах, по 1/2 частині кожному. Відповідно до акта прийому-передачі земельної ділянки від 2008 року Путивльська районна державна адміністрація передала, а ТОВ «Цеглабудсервіс» прийняло земельну ділянку площею 3,2940 га, що розташована за межами населених пунктів на території Бобинської сільської ради, межі якої встановлені актом встановлення (погодження) та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та прийому-передачі межових знаків на зберігання ТОВ «Цеглабудсервіс» від 12 листопада 2008 року (т.1 а.с.13-19). Згідно з копією рішення Бобинської сільської ради від 5 лютого 2003 року «Про узгодження меж міста Путивль та Бобинської сільської ради» Бобинська сільська рада не заперечує щодо узгодження меж міста Путивль та Бобинської сільської ради і включення в межі міста Путивль земель Бобинської сільської ради загальною площею 80,85 га (т.1 а.с.29). Постановою Верховної Ради України «Про встановлення меж міста Путивль Путивльського району Сумської області» №1670-VІ від 22 жовтня 2009 року включено в межі міста Путивль 80,85 га земель, які знаходяться у віданні Бобинської сільської ради , 29,86 га земель - Князівської сільської ради, 45,30 га земель - Сафонівської сільської ради та 45,30 га земель - Чорнобривкинської сільської ради, та затверджено територію міста Путивль загальною площею 1051,20 га (т.1 а.с.30-31). Згідно з копією розпорядження голови районної державної адміністрації №356 від 13 червня 2011 року розірвано договір оренди землі, укладений між Путивльською районною державною адміністрацією та ТОВ «Цеглабудсервіс», щодо земельної ділянки, площею 3,2940 га, що розташована за межами населених пунктів на території Бобинської сільської ради (т.1 а.с.27,28) Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13 березня 2017 року власником земельної ділянки, площею 3,2940 га, кадастровий номер 5923880400:05:002:0572, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості є Путивльська міська рада (т.1 а.с.32-33). Даний факт також підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (т.1 а.с.34). 2 квітня 2019 року комісією, створеною за розпорядженням міського голови № 40-р від 2 квітня 2019 року, складено акт №02-04/19/1 обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер якої 5923880400:05:002:0572, в результаті чого встановлено, що на вказаній земельній ділянці, площею 3,2940 га, розташований майновий комплекс, що перебуває у власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] . З північної сторони земельної ділянки по межі встановлено огорожу (т.1 а.с.43-46). Виконавчим комітетом Путивльської міської ради на адресу відповідачів направлялась претензія-вимога №746 від 14 травня 2019 року, у якій позивач вимагав сплатити матеріальну шкоду (збитки) місцевому бюджету у вигляді недоотриманої орендної плати, а також укласти з Путивльською міською радою договір оренди на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 5923880400:05:002:0572, загальною площею 3,294 га. (т.1 а.с.36-40). Рішеннями Путивльської міської ради від 18 червня 2015 року «Про встановлення плати за землю на території міста Путивль» та №328-МР від 30 червня 2016 року «Про внесення змін до рішення 75 сесії Путивльської міської ради 6 скликання від 18 червня 2015 року «Про встановлення плати за землю на території міста Путивль» встановлені розміри ставок орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Путивль (т.1 а.с.47-61). З наданого позивачем Розрахунку безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою від 30 квітня 2019 року вбачається, що розмір безпідставно збережених відповідачами коштів за час тимчасового використання земельної ділянки кадастровий номер якої 5923880400:05:002:0572, загальною площею 3,2940 га, з 16 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року становить 364115 грн. 60 коп. (т.1 а.с.35). Відповідно до ч.2 ст.93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Згідно з ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до пункту «е» ч.1 ст.141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача. Частина 1 ст.93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно з п.«в» ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати оренду плату. Відповідно до ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, на підставі відповідного договору. Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. За змістом ст.322 ЦК України тягар утримання майна лежить на його власнику. Згідно з ч.1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідачів. Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою до набувача не перейшло. Таким чином, відповідачі користуються цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. До моменту оформлення відповідачами - власниками об`єкту нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем позовної давності є безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду 1 жовтня 2019 року. Доводи представника відповідача про те, що відповідальність перед позивачем має нести позичальник, є безпідставними з огляду на положення ст.ст.322, 360 ЦК України. Її заперечення з приводу того, що майно, належне відповідачам, займає меншу площу земельної ділянки, ніж зазначає позивач, є непереконливими і спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. Посилання представника відповідача на відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем як на підставу відсутності у останнього права звертатися з позовом не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.173 ЗК України межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і зміню\-ються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунту\-вання їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Статтею 46 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних творень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і міни меж відповідних адміністра\-тивно-територіальних утворень. Згідно із ст.176 ЗК України межі адміністративно-територіальних утво\-рень посвідчуються державним актом України. Форма та порядок видачі дер\-жавного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Вер\-ховною Радою України. Проте, діючими на теперішній час нормативно-правовими актами не затверджено форму та порядок видачі державних актів України на межі адміністративно-тери\-торіальних утворень. У свою чергу, відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відпо\-відно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, Методичними реко\-мендаціями з розробки проектів землеустрою щодо встановлення або зміни меж населеного пункту, затверджених наказом Держкомзему від 10 липня 2008 року №165, вста\-новлено, що межі населеного пункту зазначаються на картах (планах) таких масштабів, які є прийнятними для точного встанов\-лення їх місця розташування, в разі необхідності - на окремих вклад\-ках більш крупного масштабу. Встановлення меж населеного пункту вважається таким, що відбулося, після встановлення меж в натурі (на місцевості) та внесення відомостей до держав\-ного земельного кадастру. Таким чином, межі населеного пункту вважаються встановлени\-ми, а органи місцевого самовряду\-вання набувають права розпоря\-джатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених про\-ектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх те\-риторій, після встановлення (вине\-сення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межови\-ми знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державно\-го земельного кадастру (АС ДЗК). Також слід зазначити, що згідно із ч.1 ст.174 ЗК України рішення про встановлення і змі\-ну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за по\-данням Верховної Ради Автоном\-ної Республіки Крим, обласних, Київської чи Севастопольської міської рад. Інші доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Аріфметової І.А. також не є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі, які є фактичними користувачами земельної ділянки та без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника цієї ділянки, зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 5461 грн. 73 коп., тобто по 2730 грн. 86 коп. з кожного. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved