Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.06.1996 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що він та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не могли дійти згоди при вирішенні простих побутових питань. Між сторонами виникали безпідставні сварки та скандали, які негативно впливали на стан здоровя позивача. На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З жовтня 2006 року сторони спільно не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Крім того, позивач зустрів іншу жінку, з якою має намір створити сімю. Із вказаних причин сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, суперечить інтересам позивача. Тому він просить розірвати даний шлюб, а також залишити проживати з відповідачем неповлітнього сина сторін [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 02.02.2017 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, що стверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Івано-Франківській області від 19.01.2017 року (а.с.26). Надіслані відповідачу судові виклики в судові засідання 17.01. та 02.02.2017 року їй не вручено у зв'язку з непроживанням за цією адресою (а.с. 13, 18). Відповідач не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу сторони одружилися 06.06.1996 року. Шлюб зареєстровано Сопівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 (а.с.3). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини з жовтня 2006 року , не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд вважає необґрунтованою вимогу про залишення проживати з позивачем неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], оскільки згідно з положеннями ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved