Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

свої\~\~вимоги\~\~позивач обґрунтовує тим, що з 13.02.2008 року його місце проживання зареєстроване, та він і його сім`я постійно проживають за адресою: [ADDRESS] відповідно до ордеру від 12.02.2008 року №97 на житлову площу, а саме кімнату № [NUMBER] в гуртожитку, розташованому за вказаною адресою. Згодом вказаний гуртожиток реконструйовано в житловий будинок, а зазначена кімната переобладнана в квартиру та зареєстрована окремим об`єктом нерухомого майна, який належить відповідачу та відноситься до об`єктів права державної корпоративної власності. Отже, позивач вважає, що він відкрито, безперервно та добросовісно користується вказаним житлом, та, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на вказану квартиру за набувальною давністю.\~\~ Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги із зазначених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 05.02.2021 року в.о. голови правління відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без участі представника , та вказав, що відсутні перешкоди щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши сторону позивача, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві державної корпоративної власності ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» на підставі свідоцтва про право власності від 02.10.2007 року (а.с. 30-32). Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку від 12.02.2008 року позивачу, його дружині та дочці надано право на вселення у вказану квартиру (а.с. 24). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру у будинку квартирного типу (гуртожитку), виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 06.08.2020 року, нерухоме майно складається з квартири «А», загальною площею 22.6 кв.м., житловою площею 15.5 кв.м. Квартиру споруджено у 1975 році (а.с 25-27). Згідно з відповіддю на адвокатський запит, наданою відділом з питань майна комунальної власності Коломийської міської ради 29.10.2020 року № 13/2.10-30, у вказаний відділ не надходило звернення позивача про приватизацію вказаної квартири (а.с. 28). Відповідно до відповіді № 1/242, наданої адміністрацією відповідача 26.11.2020 року на адвокатський запит, відповідач не заперечує щодо приватизації та виготовлення документації на право власності на ім`я позивача (а.с. 29). Статтями\~ 16,\~328 ЦК України\~ передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з даними постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344\~ЦК (п. 9 Постанови)). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,16 ЦК, а також частини четвертої\~\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Однак, судом встановлено, що позивач користується спірним майном на правовій підставі, якою є вищевказаний ордер. Тому таке користування не може вважатися безтитульним як того вимагають приписи ст.344 ЦК України. Тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог. Визнання позову представником відповідача в даному випадку суд вважає таким, що суперечить вимогам ст. 344 ЦК України. \~На підставі наведеного, ст.ст.16, 328, 344\~ЦК\~України\~ та,

Outcome: dismissed