Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.08.2008 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір №CL 102/658/2008, на підставі якого позивач отримав кредит в сумі 76 402,05 доларів США. У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 08.06.2012р. має заборгованість за кредитом в сумі 52 943,25 доларів США., заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 2534,80 доларів США, штрафу в сумі 75 грн. та нарахованої пені в сумі 29 783,89 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь вказану заборгованість по кредиту та судовий збір в сумі 3326,30грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «ОТП Банк» присутня не була, надала заяву, у котрій просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні також присутні не були з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника чи про відкладення розгляду справи від останніх до суду не надходило. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ «ОТП Банк» підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 20.08.2008р. між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №CL 102/658/2008, згідно з яким відповідачці наданий кредит в сумі 76 402,05 доларів США, строк дії договору до 20.08.2014 року (а.с.10). 14.05.2009 року, 18.08.2009 року, 03.11.2009 року,19.05.2010 року, 19.08.2010 року, 18.08.2011 року між позивачем та відповідачкою укладено додатковий договір №1,№2,№3,№4,№5,№6 до кредитного договору № CL 102/658/2008 від 20.08.2008 року (а.с.13-21). Позичальником - відповідачкою [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тобто порушені вимоги ст.1049 ч.1 ЦК України та умови кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.212,611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до п.29 постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положень статті 651 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2012 року позивачем на адресу відповідачки було спрямовано вимогу щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги (а.с.36). Відповідно до п.3 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність, а саме: п.3.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки; п.3.1.2. за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені передбаченої п.3.1.1 цього договору, додатково сплачує на користь на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 грн.; п.3.1.3 за прострочення боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу передбачених п.п.3.1.1,3.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 грн.; п.3.1.4 за нецільове використання кредиту позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, використаних не за цільовим призначенням. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж правопорушення. Оскільки за порушення кредитного зобов'язання стягнута пеня за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитом, яка є неустойкою, суд вважає, що у даному конкретному випадку, підстав для застосування штрафу, який також є неустойкою, за одне й те саме порушення зобов'язання, немає. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь суми заборгованості за кредитним договором, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, нарахованої пені, але в частині стягнення штрафу в сумі 75,00 грн. відмовляє. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем сум заборгованості, які містяться в позовній заяві (а.с.22-33). При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3219,00 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачені ними судові витрати, оскільки вони підтверджені документально (а.с.4).

Outcome: partial