Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (НАДАЛІ - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору №б/н від 18 липня 2011 року останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався повернути позивачу кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором, однак не виконує взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 16921,15 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 21 лютого 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості відмовити повністю. Додатково зазначив, що заборгованість згідно заявлених позовних вимог становить 16921,15 грн., яка складається із: 3046,40 грн. - заборгованість за кредитом; 12592,79 грн. - заборгованість по процентах; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 781,96 грн. - штраф (процента складова), 1921,00 грн. - судові витрати. Несплачена відповідачем сума кредиту становить 3046,40 грн. [PERSON] вважає, що заявлена до стягнення сума, виходячи з усіх розрахунків, є явно завищеною, а позивач даним кредитним договором вводить відповідача, як позичальника, у шахрайську схему. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки з 2012 року банківським послугами позивача він не користується. Крім цього [PERSON], просить суд врахувати те, що станом на лютий 2019 року він є безробітним та не має можливості сплатити заборгованість, а також те, що на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Додатково зазначив, що кредитний договір №б/н від 18 липня 2011 року продовжений на той самий строк, на який він укладався, а тому строки позовної давності до даних правовідносин не застосовуються. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки послугами банку він не користується тривалий час. Заслухавши доводи учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 18 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н, який складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та Тарифів\~Банку. Згідно цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умови) Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено обов'язок клієнта, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку. Зі змісту п.2.1.1.7.6 Умов слідує, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових обов'язків, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2018 року [PERSON] має заборгованість за договором від 18 липня 2011 року б/н у розмірі 16921,15 грн., яка складається з: 3046,40 грн. - тіло кредиту; 12592,79 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 781,96 грн. - штраф (процентна складова), що стало причиною звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. З врахування встановлених обставин вважаю, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за кредитним договором № б/н від 18 липня 2011 року [PERSON] здійснив 26 квітня 2012 року. Під час розгляду справи відповідач подав відзив в якому просить про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України ). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи, що останній обов'язковий платіж за спірним договором відповідач здійснив 26 квітня 2012 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 26 травня 2012 року. За таких обставин, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором № б/н від 18 липня 2011 року позичальником було внесено 26 квітня 2012 року, а з позовом до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області банк звернувся 03 січня 2019 року, згідно дати, проставленої на штампі про реєстрацію судом позовної заяви, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі. Доводи представника позивача про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено строку позовної давності, оскільки кредитний договір є чинним, суд відхиляє з огляду на те, що на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Відтак, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Отже, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

Outcome: dismissed