Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2017 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а також вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП ФО - [NUMBER], аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.04.2017 року та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. 19.03.2018 відповідачем подано до суду заяву про розстрочення виконання судового рішення. В обґрунтування заяви зазначено, що 29.01.2018головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яценко Я.В. було відкрито два виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів за №2/359/1507, виданих 03.01.2018 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], які 06.02.2018 було об'єднано у зведене виконавче провадження №55734994. Заявник також зазначає, що згідно довідки-розрахунку заборгованості №4732 від 13.02.2018 року головного державного виконавця Яценко Я.В. заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини становить 26512грн.95коп., та згідно довідки-розрахунку заборгованості №4733 від 13.02.2018 року головного державного виконавця Яценко Я.В. заборгованість по аліментах на утримання дружини становить 10605 грн. 18коп. , всього заборгованість у зведеному виконавчому провадженні становить 37118 грн. 13 коп. [PERSON] зазначає, що 06.03.2018 частково погасив борг у розмірі 7000грн.00коп., 14.03.2018 він працевлаштувався на роботу до приватного підприємства «Сагаріс» на посаду менеджера, і на день подачі заяви його борг становить 30008грн.13 коп. Посилаючись на вимог ч.1,3 ст.435 ЦПК України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження, заявник просить розстрочити суму боргу [PERSON] перед [PERSON] згідно з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2017 у зведеному виконавчому провадженні №55734994 шляхом його погашення протягом 4 (чотирьох) місяців» рівними частинами щомісячно. На судовий розгляд заяви сторони, а також представник Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Згідно заяви [PERSON] від 16.04.2018, остання просила направляти їй повідомлення, документи та копії судових рішень за вказаною в заяві поштовою адресою. Інших заяв, клопотань та заперечень по суті поданої заяви про розстрочення виконання судового рішення до суду не надходило. Дослідивши подану заяву про розстрочення виконання судового рішення, матеріали цивільної справи №359/2873/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. За змістом ч.3 цієї статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Як визначено ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому за замісто м ч.5 цієї статті розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та долучених до заяви відповідача [PERSON] в Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження №55734994 з примусового виконання виконавчих листів за №2/359/1507, виданих 03.01.2018 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], а також, що згідно довідки-розрахунку заборгованості №4732 та №4733 від 13.02.2018 року розрахована державним виконавцем заборгованість у зведеному виконавчому провадженні становить 37118 грн. 13 коп. (а.с.62,63,64,65,66). Як зазначено в заяві боржника, що підтверджується долученою копією платіжного доручення від 06.03.2018 року [PERSON] перерахував [PERSON] 7000грн.00коп. (а.с.67). З урахуванням сплаченої суми коштів, заборгованість по аліментах становить 30118 грн. 13 коп. Дана обставина стягувачем та державним виконавцем не оспорюється. Як вбачається з копії наказу №1 від 14.03.2018 по ПП «Сагаріс» [PERSON] прийнятий на роботу на 0,5 посади менеджера (а.с.68). Водночас, будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним станом заявник [PERSON] був позбавлений можливості з моменту ухвалення судового рішення своєчасно сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, а також не має можливості погасити заборгованість по аліментах, разом із поданою заявою, а також після відкриття провадження у справі, суду надано не було. Крім того, на момент судового розгляду заяви сплинув строк, зазначений в заві про розстрочення виконання судового рішення, і заявник, будучи повідомлений про призначене судове засідання, будь-яких пояснень по суті поданої заяви з цього приводу не надав, в тому числі не повідомив, що підтримує раніше подану заяву. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.2 цієї статті збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed