Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] та на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій валюті в розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 20.04.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі проживала в шлюбі з 11 серпня 2000 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харків від 10 лютого 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивачка разом з дітьми проживає разом, діти знаходяться виключно на її утриманні. Досягти домовленості про сплату аліментів їм не вдалося. Відповідач всіляко ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв*язку з тим, що він офіційно ніде не працює, його дохід носить нерегулярний мінливий характер. Крім того, просив врахувати суд, що на його утриманні перебувають батьки та дідусь пенсіонери. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 10 травня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін по справі. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлені судом обставини. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження видане повторно серії І-ВЛ № 260860 від 22 листопада 2011 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно, серії 1- ВЛ №160014 від 03.06.2009 року). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивачка зазначена матірю дітей, відповідач батьком (а.с. 4-5). Судом встановлено, що діти проживають з матірю за адресою: м. Харків, вул. Танкопія б. 31 кв.21 та знаходяться на її утриманні. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз'ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз'яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років - 1689 грн., суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі на [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 20.04.2018 року. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Позиція суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину. При визначенні розміру аліментів на дітей у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач працездатний, однак на час ухвалення рішення судом не працює, інших осіб на своєму утриманні не має (відповідачем не надано доказів). Посилання відповідача на той факт, що він офіційно ніде не працює, його дохід носить нерегулярний мінливий характер та на його утриманні перебувають батьки та дідусь пенсіонери,як обґрунтування відсутності необхідності сплачувати аліменти, суд вважає безпідставним, оскільки дитина також потребує належного харчування, одягу та коштів для задоволення її розвитку. Згідно ст. 191 СК України аліменти підлягають стягнення з відповідача з 20 квітня 2018 року, з часу звернення позивачки до суду з позовною заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial