Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Сватівська районна державна адміністрація Луганської області звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] та збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтували тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько хлопчика записаний зі слів матері. Малолітній [PERSON] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей Алчевської міської ради Луганської області і має правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що рішенням Алчевського міського суду Луганської області 29 лютого 2013 року він був відібраний у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Алчевської міської ради від 06 серпня 2013 року № 525 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] з 22 серпня 2013 року був влаштований до Луганського обласного будинку дитини, який на цей час розташований за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 04 липня 2016 року № 318 малолітній [PERSON] Олександрович був влаштований у прийомну сім`ю, створену на базі родини [PERSON] . [INFO] малолітній [PERSON] влаштований до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 15 грудня 2016 року № 602 у зв?язку з припиненням функціонування прийомної сім?ї Третяк (розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 15 грудня 2016 року № 601). За час перебування дитини в закладах (прийомній сім?ї та в дитячому будинку сімейного типу) ніхто з рідних його не шукав, не цікавився його долею, станом здоров`я та навчанням, не надавав ні моральної, ні матеріальної допомоги, листування не вів, не телефонував. З жовтня 2017 року мати хлопця [PERSON] почала контактувати з дитиною та у 2018 році звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовною заявою про повернення до її родини сина [PERSON] . Суд задовольнив заяву та прийняв 23 серпня 2018 року рішення про повернення малолітнього [PERSON] матері, [PERSON] , яка мешкала на той момент за адресою: [ADDRESS] . Під час прийняття рішення суд посилався на те, що [PERSON] за час проживання окремо від дитини стала на шлях виправлення, змінила своє ставлення до життя та дитини, влаштувалась на роботу, має постійний дохід, бере участь у вихованні та утриманні сина, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно і як працівник, і як людина. Відповідно до інформації, яку надала мати-вихователь дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , [PERSON] з жовтня 2017 року почала спілкуватися з сином за допомогою мобільного зв`язку та відвідувала за місцем його перебування. Після прийняття судового рішенняпо справі № 426/13709/18 гр. [PERSON] раптово перестала спілкуватися з дитиною, не відповідала на телефонні дзвінки та не забрала хлопця по теперішній час з дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] , хоча хлопець щодня чекав на телефонний дзвінок від матері та зустріч з нею. Батьки-вихователі неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про розшук [PERSON] , проте фактичне місце проживання жінки так і не було встановлене. В грудні 2019 року [PERSON] сама зателефонувала матері-виховательці [PERSON] . В телефонній розмові жінка повідомила, що була в м. Алчевську, а зараз знову повернулася до м. Києва і проживає разом із старшою донькою , але забрати сина не планує через складне матеріальне становище. 15 жовтня 2020 року службі у справах дітей Сватівської райдержадміністрації вдалося запросити, за сприянням співробітників Сватівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Луганській області, гр. [PERSON] на співбесіду стосовно повернення їй малолітнього сина. [PERSON] . У своєму поясненні жінка повідомила, що планує вирішити свої проблеми до 01 січня 2021 року і забрати сина для спільного проживання. На теперішній час жінка так і не з`явилася до служби у справах дітей для вирішення даного питання, а саме складання акта приймання-передавання дитини. В телефонній розмові спеціалісту служби заявила, що своїх проблем вона так і не вирішила, тому забирати дитину до себе не збирається.На письмове звернення служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації спеціалісти служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації 11.02.2021 відібрали пояснення у [PERSON] щодо виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина та повернення його до біологічної родини. В поясненні жінка зазначила, що не може забрати дитину з ДБСТ [PERSON] через відсутність житла та постійного заробітку. З листа служби у справах дітей державної адміністрації Дарницького району в місті Києві стало відомо, що [PERSON] проживає у гуртожитку при Київському християнському університеті за адресою: [ADDRESS] . При спілкуванні з заступником ректора університету, останній відмовився взяти дитину [PERSON] до гуртожитку, в якому проживає жінка спільно ще з 6 сторонніми особами. Відповідно до довідки розрахунок Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 червня 2021 року № 1702/18.2-76, на виконання знаходиться в/л № 426/11857/16-ц від 24 лютого 2017 року виданий Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у твердій грошовій сумі 400 грн., починаючи з 06 жовтня 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття. З 06 жовтня 2016 року по 18 червня 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Відповідно до Висновку від 25.06.2021 Сватівська РДА вважає за можливе та доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітнього сина [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача Жаданова А.В. наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] також наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена буда належним чином про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала (а.с. 70). Суд, вислухавши представника позивача, третю особу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, виходячи з наступного. Громадянка [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 20 лютого 2008 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , видане 26 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області. Батько хлопчика записаний зі слів матері, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5-8). Малолітній [PERSON] Олександрович , [INFO] , перебуває на первинному обліку служби у справах дітей Алчевської міської ради Луганської області і має правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що рішенням Алчевського міського суду Луганської області 29 лютого 2013 року він був відібраний у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав (справа № 406/5187/13, рішення набрало чинності 17 грудня 2013 року) (а.с. 30-33). Відомості про батька дитини у свідоцтві про його народження записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00012509103, виданого 26 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.9). 20 грудня 2016 року малолітній [PERSON] Олександрович влаштований до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 15 грудня 2016 року № 602 у зв?язку з припиненням функціонування прийомної сім?ї Третяк (розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації від 15 грудня 2016 року № 601) (а.с. 28). За час перебування дитини в закладах (прийомній сім?ї та в дитячому будинку сімейного типу) ніхто з рідних його не шукав, не цікавився його долею, станом здоров`я та навчання, не надавав ні моральної, ні матеріальної допомоги, листування не вів, не телефонував, що підтверджується поясненнями третої особи [PERSON] . Також судом з`ясовано, що з жовтня 2017 року мати хлопця [PERSON] почала контактувати з дитиною та у 2018 році звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовною заявою про повернення до її родини сина [PERSON] . Суд задовольнив заяву та прийняв 23 серпня 2018 року рішення про повернення малолітнього [PERSON] матері, [PERSON] (справа № 426/13709/18), яка мешкала на той момент за адресою: [ADDRESS] . Під час прийняття рішення суд посилався на те, що [PERSON] за час проживання окремо від дитини стала на шлях виправлення, змінила своє ставлення до життя та дитини, влаштувалась на роботу, має постійний дохід, бере участь у вихованні та утриманні сина, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно і як працівник, і як людина. Відповідно до інформації, яку надала мати-вихователь дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , [PERSON] з жовтня 2017 року почала спілкуватися з сином за допомогою мобільного зв`язку та відвідувала за місцем його перебування. Після прийняття судового рішенняпо справі № 426/13709/18 гр. [PERSON] раптово перестала спілкуватися з дитиною, не відповідала на телефонні дзвінки та не забрала хлопця по теперішній час з дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] , хоча хлопець щодня чекав на телефонний дзвінок від матері та зустріч з нею. Батьки-вихователі неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про розшук [PERSON] , проте фактичне місце проживання жінки так і не було встановлено (листи Сватівського відділу поліції № 1733 від 06.02.2019,№ Л-632/125/48/04-2019 від 13.03.2019 а.с. 16-17). Відповідно до Висновку від 25.06.2021 Сватівська РДА вважає за можливе та доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітнього сина [PERSON] (а.с. 38-39). Відповідно до довідки-розрахунку Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 18 червня 2021 року № 1702/18.2-76, на виконанні знаходиться в/л № 426/11857/16-ц від 24 лютого 2017 року виданий Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у твердій грошовій сумі 400 грн., починаючи з 06 жовтня 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття. З 06 жовтня 2016 року по 18 червня 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. (а.с. 40) Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із сином. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з сином. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що відповідач доводи позивача не спростував, суд приходить до висновку про доцільність збільшення стягнення з відповідача аліментів на користь утримання [PERSON] [INFO] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 05 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., На підставі викладеного,

Outcome: approved