Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів [PERSON] та [PERSON] (позивачі) подали до суду позов до [PERSON] (відповідача), у якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачі покликаються на те, зокрема, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . У даному будинку також зареєстрований відповідач по справі, який не проживає у ньому понад десять років, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Окрім цього, відповідач не сплачує комунальних платежів та не бере участі в утриманні житла, його особистих речей у будинку немає, будинком він не цікавиться, оскільки проживає за межами країни. Відповідач створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження їхнім майном. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви, клопотання учасників справи Позивачами подано заяву про усунення недоліків позовної заяви(а.с.33). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 01.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачам десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків (а.с.29-30). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 23.07.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.2-3). Суд, заслухавши пояснення позивачки та свідків, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно від 31.07.2007 встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках по 1/5 (одній п`ятій ) є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2018, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/5 частки квартири [ADDRESS] , в тому числі з урахуванням 1/2 (однієї другої) частки від якої відмовився син - [PERSON] (а.с.17). 20.06.2019 [PERSON] продав [PERSON] 1/5 (одну п`яту) частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири (а.с.16). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2018 року встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с.18). Довідкою №627 від 22.06.2021, виданою виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, та згідно записів у будинковій книзі підтверджується, що [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] (а.с.20, 21-28). Актом обстеження житлово-побутових умов від 20.05.2021 встановлено, що відповідач - [PERSON] зареєстрований, однак не проживає в квартирі [ADDRESS] . Це підтверджують і сусіди (а.с.19). Свідок [PERSON] надала суду показання за змістом яких вона проживає по сусідству з позивачами у справі. Зазначила, що [PERSON] близько десяти років не проживає у помешканні позивачів. Позивачі перешкод у користуванні житлом [PERSON] не чинять. Свідок [PERSON] надала суду показання за змістом яких вона є сусідкою по вулиці з [PERSON] . Зазначила, що відповідач - [PERSON] багато років тому залишив будинок. Їй відомо, що у 2019 році він продав свою частку у квартирі [PERSON] . Остання перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинить. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів перешкод у користуванні належною їм на праві власності квартирою через зареєстроване місце проживання у ній відповідача, який там фактично не проживає. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Стаття 7 Закону №1382-IV визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 11 Закону №1382-IV орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачам. Відповідач свою частку на 1/5 (одну п`яту) квартири продав [PERSON] (позивачці) на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2019. Суд зауважує, що відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі з 25.02.1994, тобто ще до того, як позивачка набула право приватної власності на неї. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач у зазначеній квартирі фактично не проживає, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами та показаннями свідків. Суд зазначає, що відповідач тривалий час не поживає у зазначеній квартирі і відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження наявності у нього інтересу до житла, у якому він має зареєстроване місце проживання, відтак право відповідача на користування цією квартирою, власником якої є позивачі, підлягає припиненню на вимогу позивачів на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц та від 14 серпня 2019 року у справі 702/101/18 і узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно з приписами пункту 2 частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» (8 липня 2011 року № 3674-VI) у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачкою [PERSON] судового збору у сумі 908 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (особа з інвалідністю І групи), з огляду на це судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову у сумі 908 грн. На підставі статей 321, 391, 401, 403, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved