Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві. Свою скаргу обгрунтовує наступним, а саме рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 2500,00 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] р.н, трьох років, тобто до [INFO] року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2015 року було змінено рішення, а саме виключено з резолютивної частини рішення посилання суду на те, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зменшено розмір аліментів, що підлягають [PERSON] на користь [PERSON] її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON],[INFO] р.н, трьох років, тобто до [INFO] року, до 1500,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін. На виконання вказаного вище судового рішення позивач [PERSON] подала на виконання до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчий лист №2/756/3030/14 виданий Оболонським районним судом м. Києва 20.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року, у сумі 1500, 00 грн. Відповідно до судового рішення Оболонського районного суду м. Києва та рішення Апеляційного суду м. Києва яке вступило в законну силу 03.02.2015 року, він сплачував на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року, у сумі 1500, 00 грн. з лютого 2015 року по червень 2016 року включно та вважав свій обов'язок по сплаті цих аліментів повністю виконаним. Але 10.08.2016 року отримав лист з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому знаходились Довідка - розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01.05.2014 по 01.07.2016 року, згідно якої державним виконавцем було визначено заборгованість перед [PERSON] в розмірі 15000, грн. та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2016 року за ВП № 46726764, відповідно до якої накладено арешт на все його майно у межах суми звернення 15000, 00 грн. Він з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості не згідний та вважає його незаконним та відповідно прийняту державним виконавцем постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2016 року за ВП № 46726764 незаконною та такою що підлягає скасуванню оскільки, відповідно до загальних засад цивільного судочинства судове рішення підлягає виконанню з моменті вступу у законну силу відповідно до ст. 223 ЦПК України. В даному випадку судове рішення в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року, у сумі 1500, 00 грн. вступило в законну силу 03.02.2015 року і саме з даного часу повинне виконуватися, оскільки в судовому рішенні не зазначено будь якого іншого часу чи дати з якого повинні були б стягуватися згадувані у рішенні періодичні платежі (аліменти) на користь [PERSON] на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років. Попри це, державним виконавцем в порушення вимог зазначених в частині другій статті 19 Конституції України, а саме: - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, вийшовши за межі судового рішення, незаконно провела розрахунок заборгованості починаючи з травня 2014 року, хоча в судовому рішенні чи виконавчому листі вказівок стягувати заборгованість по щомісячним платежам з травня 2014 року відсутні. Він вважає, що будь-якої заборгованості за ВП № 46726764 у нього не має, а рішення суду в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року, у сумі 1500, 00 грн. виконані в повному обсязі. Просив суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2016 року. У судове засідання скаржник не з'явився, представник направив до суду заяву про розгляд скарги без його участі. Стягувач [PERSON] про місце та час судового розгляду повідомлялася належним чином. Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 2500,00 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] р.н, трьох років, тобто до [INFO] року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2015 року було змінено рішення, а саме виключено з резолютивної частини рішення посилання суду на те, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зменшено розмір аліментів, що підлягають [PERSON] на користь [PERSON] її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON],[INFO] р.н, трьох років, тобто до [INFO] року, до 1500,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін. 03.03.2015 року старшим державним виконавцем Мороз Л.Є. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/756/3030/14 виданого Оболонським районним судом м. Києва 20.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісяця до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року, у сумі 1500 грн. З довідки-розрахунку заборгованості аліментів за період з 01.05.2014 року по 01.07.2016 року вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 15000 грн. Постановою головного державного виконавця Мороза Л.Є. від 29.07.2016 року накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення - 15000 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року вступило в силу 03.02.2015 року, а тому саме з цього моменту необхідно рахувати заборгованість по аліментам. Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно зобов'язати головного державного виконавця скласти новий розрахунок заборгованості відповідно до виконавчого листа, а саме за період з 03.02.2015 року по теперішній час. У той же час, вимога про скасування постанови про накладення арешту та заборони його відчуження не підлягає задоволенню, оскільки лише після складення розрахунку заборгованості буде відомо чи є заборгованість по аліментам у скаржника. З викладеного,

Outcome: partial