Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Рішенням Деражнянського районного суду від 4 березня 2015 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до Державного концерну «Укроборонпром» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, позовні вимоги задоволені частково. Визнано звільнення [PERSON] з посади провідного спеціаліста Управління контрольно-ревізійної діяльності Державного концерну «Укроборонпром» незаконним. [PERSON] поновлено на посаді провідного спеціаліста Управління контрольно-ревізійної діяльності Державного концерну «Укроборонпром». Стягнуто з Державного концерну «Укроборонпром» на користь [PERSON] 48972 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, без урахування передбачених законодавством утримань із заробітної плати, та 500 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі допущено до негайного виконання. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 липня 2015 року рішення Деражнянського районного суду від 4 березня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду залишено без змін. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що наказ про поновлення його на роботі, всупереч вимогам ст. 235 КЗпП України, був виданий відповідачем лише 16 травня 2016 року. Ознайомлений він був з цим наказом 26 травня 2016 року. Отже, через затримку виконання рішення суду відповідачем позивач, із врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки у розмірі 95056 грн. 32 коп., оскільки відповідачем частково проведено йому такі виплати, а також компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у розмірі 15046 грн. 93 коп. Крім того, позивач стверджує, що 26 травня 2016 року він був звільнений за угодою сторін, проте відповідач, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, провів з ним розрахунок лише 2 червня 2016 року, тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1584 грн. 45 коп., враховуючи те, що відповідач частково здійснив такі виплати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позову не визнав в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими. Він стверджує, що як середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні Державним концерном «Укроборонпром» позивачу було виплачено в повному обсязі. Так, відповідно до законодавства відповідачем визначено середньоденний заробіток позивача в розмірі 475 грн. 41 коп. і за 306 днів вимушеного прогулу йому було нараховано 145475 грн. 46 коп. середнього заробітку. Після утримання податків та інших обов'язкових платежів йому було виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 119021 грн. 28 коп. Крім того, представник стверджує, що позивач не має права на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки така компенсація йому не була нарахована, тому він просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачено оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Так, згідно вказаної правової норми у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення роботі. Згідно із ч.5 ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Судом встановлено, що на виконання рішення Деражнянського районного суду від 4 березня 2015 року наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 16 травня 2016 року позивач був поновлений на посаді провідного спеціаліста Управління контрольно-ревізійної діяльності Державного концерну «Укроборонпром» з 25 листопада 2014 року. При цьому відповідачем допущена затримка виконання рішення суду на 306 днів. Встановлено також, що про факт поновлення на роботі позивачу стало відомо 26 травня 2016 року. Тому суд доходить висновку, що він має право, відповідно до ст. 236 КЗпП України, на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Щодо наданого позивачем розрахунку суми, котра підлягає до стягнення, то суд приймає його до уваги, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, який складає 699 грн. 60 коп., оскільки саме такий її розмір встановлений та перевірений судовими інстанціями під час розгляду справи за позовом [PERSON] про поновлення на роботі. Отже, враховуючи кількість робочих днів з 4 березня 2015 року до 26 травня 2016 року, яка складає 306, до стягнення з відповідача мало б підлягати 214077 грн. 60 коп. (306 днів х 699 грн. 60 коп. = 214077 грн. 60 коп.), однак з огляду на те, що суму 119021 грн. 28 коп. відповідач позивачу виплатив, до стягнення підлягає 95056 грн. 32 коп. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з наказу Державного концерну «Укроборонпром» від 26 травня 2016 року, позивач у цей день був звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Проте розрахунок з позивачем відповідач, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, провів 2 червня 2016 року, тобто із затримкою в п'ять днів, отже до стягнення з відповідача підлягало б 3498 грн. (5 днів х 699 грн. 60 коп. = 3498 грн.), однак беручи до уваги, що суму 1913 грн. 55 коп. відповідач позивачу виплатив, до стягнення підлягає 1584 грн. 45 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, то суд не може погодитись з такими вимогами з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам, за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. З метою реалізації вказаного Закону діє постанова Кабінету Міністрів України №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до якого така компенсація провадиться у разі затримки виплати доходів, які вже були нараховані. Враховуючи, що відповідачем позивачу не нараховувались вчасно не виплачені доходи, позовні вимоги в цій частині є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial