Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.05.2017 р., ухваленого за вищевказаним позовом, заявлені [PERSON] вимоги залишено без задоволення у повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09.11.2017 року справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки суд не надав нормативно-правового обґрунтування вимогам позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати, відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення. У судовому засідання позивачка [PERSON] підтвердила обставини викладені у позовній заяві, заявлені вимоги просила задовольнити. Представниця Відділу освіти, молоді та спорту Камянсько-Дніпровської РДА [PERSON] позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. Представник Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій у задоволенні заявлених вимог просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку. Згідно ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Судом установлено, що згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб Відділ освіти, молоді та спорту Камянсько-Дніпровської РДА Запорізької області має статус юридичної особи з 18.11.1999 року (а.с. 93, 94) і відповідно до п. 1.1 Положення, затвердженого розпорядження голови Камянсько-Дніпровської РДА № 574 від 19.12.2012 року є її структурним підрозділом (а.с. 95). На підставі п. 7.3 Положення начальник відділу освіти, молоді та спорту приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників структурного підрозділу, які не є державними службовцями, педагогічних працівників установ і закладів району приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с. 98 зв.). Згідно наказу № 144-к від 01.09.2014 р. [PERSON] була прийнята з 09.09.2014 р. по 31.05.2015 р. на посаду вчителя історії в навчально-виховний комплекс «Дитячий садок загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с. 7, 29). На підставі наказу № 096-к від 29.05.2015 р. звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку договору (а.с. 8, 29). Згідно наказу № 140-к від 01.09.2015 р. [PERSON] була прийнята з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р. на посаду вчителя історії в навчально-виховний комплекс «Дитячий садок загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с. 10, 29). На підставі наказу № 058-к від 31.05.2016 р. звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку договору (а.с. 11, 29 зв.). Вирішуючи питання щодо позовних вимог з приводу скасування наказів про звільнення по Камянсько-Дніпровському відділу освіти, молоді і спорту від 29.05.2015 р. №096-к та від 31.05.2016 р. № 058-к та зобов'язання відповідача виплатити заробітну плату за червень 2015 року й перераховані відпускні з оздоровчими за 2015 і 2016 р.р. суд виходить з того, що в силу приписів ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч.3 ст.21 КЗпП України, лише за угодою сторін контрактом встановлюються строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника та умови розірвання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. [PERSON] була прийнята на посаду вчителя історії навчально-виховного комплексу «Дитячий садок-загальноосвітня школа 1-І 11 ступенів» Камянсько-Дніпровської районної ради за строковим договором у звязку з тим, що відсутні вакансії даної кваліфікації (працюючі вчителі історії мають педагогічне навантаження 12 год. при ставці 18 год.) а додаткові години, із варіативної складової та індивідуального навчання, передбачались річним навчальним планом тільки на даний навчальний рік. Позивачка була прийнята на роботу відповідно до п. 2 ст. 23 Кодексу Законів про працю України, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, про що свідчить власноручно написана заява від 27.08.2014 року, погоджена з керівником закладу. Визначеним строком вважається 2014-2015 навчальний рік. Початок та закінчення навчального року встановлюється Міністерством освіти і науки України. Так, відповідно до листа Міністерства освіти і науки від 11.06.2014 № 1-9/303 «Про навчальні плани загальноосвітніх навчальних закладів та структуру 2014/2015 навчального року», 2014-2015 навчальний рік розпочинається 01.09.2014 року, завершується 29 (30) травня 2015 р. Навчальний заклад працює за п'ятиденним робочим тижнем. Враховуючи, що день звільнення - останній робочий день, [PERSON] була звільнена 29.05. (п'ятниця) 2015 року згідно з п.2 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку договору. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії контракту сторони досягнули домовленості про продовження трудових відносин шляхом укладення нового контракту, рівно як і не надала доказів незаконності наказів про її звільнення. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 2 ст. 23 КЗпП України передбачено можливість укладення трудового договору на будь-який строк, що встановлюється за погодженням сторін. Згідно з п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а тому настання обумовленого терміну (у даному випадку «31 травня» /а.с. 7, 10/) є підставою для припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку. Чинним законодавством передбачено, що власник, який бажає розірвати трудові відносини, повинен не пізніше, ніж в останній день роботи працівника за строковим договором, видати наказ про його звільнення на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Особливістю припинення трудових відносин у зв'язку із закінченням строку трудового договору є те, що працівник не повинен подавати відповідної заяви про звільнення, а роботодавець не зобов'язаний попереджати працівника про звільнення. Адже сторони домовилися про припинення договору заздалегідь, ще при його укладенні. Суд вважає, що відповідач мав право звільнити позивача у зв'язку із закінченням дії контракту, оскільки не пролонгація цього контракту та не підписання нового контракту на наступний день закінчення строку дії цього контракту є підставою для припинення разом з цим контрактом будь-яких трудових відносин між сторонами та звільнення працівника на підставі п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Позивачка в судовому засіданні не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася до роботодавця із заявою про надання їй відпустки, виплату компенсаційних виплат, а також на підтвердження того, що вона була задіяна у навчальному процесі в червні 2015 року. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи на виконання припису Головного управління держпраці у Запорізькій області від 17.03.2017 року № 08-31-0020/0307-0171, [PERSON] зараховано на особисту картку недораховану суму належних їй компенсаційних виплат (т. 1, а.с. 163-169), а отже, вимога зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за червень 2015 року й перераховані відпускні з оздоровчими за 2015 і 2016 р.р. також задоволенню не підлягає. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про те, що звільнення позивачки на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України проведено Відділом освіти, молоді та спорту Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області з дотриманням вимог чинного законодавства. Що стосується іншого відповідача за позовом, а саме, Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, то суд виходить з того, що позивачка оскаржує накази відділу освіти, молоді і спорту Камянсько-Дніпровської РДА Запорізької області від 29.05.2015 № 096-к та від 31.05.2016 №058-к., які не є наказами Департаменту. На підставі п. 6 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та дітей. Відділ освіти, молоді і спорту Камянсько-Дніпровської РДА є структурним підрозділом Камянсько-Дніпровської РДА. Відповідно до Положення про Департамент, затвердженого розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 30.03.2016 № 130, Департамент здійснює лише керівництво та контроль за діяльністю структурних підрозділів освіти і науки районних державних адміністрації. Згідно ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, можуть бути скасовані головою місцевої державної адміністрації, відповідним міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади. У зв'язку з цим, Департамент не є суб'єктом права вимоги чи несення відповідного обов'язку відносно трудового спору з [PERSON], а отже, є неналежним відповідачем по справі. Твердження позивачки, щодо поважності причин не звернення її до суду у встановлений чинним законодавством строк за захистом порушених прав через хворобу та догляд за дитиною суд вважає необґрунтованим, оскільки норми ст. 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору є імперативними і застосовуються судом незалежно від заяви сторони спору. Тому як встановлено під час розгляду даної справи, такий строк позивачкою було пропущено і останньою поважних причин його пропуску наведено не було. Звернення позивачки з відповідними заявами до відповідачів, Управління Держпраці у Запорізькій області, Урядової гарячої лінії, Запорізької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, для відновлення її порушених прав не є поважними причинами пропуску зазначеного місячного строку, оскільки вона не була позбавлена можливості (зокрема і через хворобу чи тощо) вчасно звернутися із відповідним позовом безпосередньо до суду в порядку приписів, встановлених ст. 233 КЗпП України. На підставі ст.ст. 21, 23, 36, 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed