Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 11.09.2012р.н., в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що згідно з рішенням суду від 24.07.2017 з відповідача стягуються аліменти в розмірі 750 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які, на даний час, не перекривають витрат, які вона несе на дитину. Відповідач має всі умови для сплати аліментів: є молодим, здоровим, працездатним, не має утриманців та аліментних зобовязань щодо інших дітей, має нерухоме майно, постійну роботу та отримує великі доходи. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання (шляхом скерування на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача судової повістки (а.с. 19, 24). Заяви та клопотання учасників справи. Відповідачем 11.01.2019 подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.25). Процесуальні дії у справі. 11.10.2018 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.13). Ухвалою від 31.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.14-15). Ухвалою судового засідання від 20.12.2018 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та відкласти розгляд справи (а.с.20). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та обєктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, зясувавши всі фактичні обставини, що обґрунтовують вимоги позивача, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 12.09.2011 та є батьками [PERSON], 11.09.2012р.н., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.09.2011 (серія 1-СГ №168679) (а.с.6) та свідоцтвом про народження від 25.09.2012 (серія І-СГ №344416) (а.с.5). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2017 постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], 11.09.2012р.н., в розмірі 750,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 19.06.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 08.10.2018, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для індивідуального садівництва та літній будинок в м.Моршин по вул.Геологів,15/3 (а.с.8-9). Згідно з довідок НВК «Верхньостинавський загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів Дошкільний навчальний заклад» №54 від 09.10.2018 (а.с.10) та ВК Стинавської сільської ради №214 від 08.10.2018 (а.с.11), [PERSON] дійсно навчається у 1-му класі НВК «Верхньостинавський ЗНЗ І-ІІ ступенів ДНЗ» та проживає разом з матірю [PERSON] в с.Верхня Стинава Стрийського району Львівської області. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли через бажання позивача змінити спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, та відсутності згоди на це відповідача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Конвенції про права дитини та Сімейного кодексу України. Так, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом 1 частини 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на вимоги статті 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» (29 червня 2004 №1906-IV) та частини 1 ст. 3 ЦПК України, суд враховує норму статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91, згідно з якою в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг субєктивних прав та юридичних обовязків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд враховує правову позицію Верховного суду України, висловлену 05.02.2014 у справі №6-143цс13, та аналогічну правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 03.09.2018 у справа №134/192/17, відповідно до яких з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Також, суд зважає на розяснення, викладені у п. 23 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що рішенням суду від 24.07.2017 визначено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], 11.09.2012р.н., у твердій грошовій сумі (750,00 грн). У звязку з навчанням сина в навчальному закладі (НВК «Верхньостинавський ЗНЗ І-ІІ ступенів ДНЗ») витрати на утримання дитини у позивача збільшилися. Оцінюючи аргументи відповідача, викладені у заяві від 11.01.2019 (а.с.25), суд зауважує, що на їх підтвердження відповідачем не надано жодного доказу який би відповідав критеріям належності та допустимості, і такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому вказані аргументи суд відхиляє як необґрунтовані. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, зважаючи на матеріальний стан відповідача та з огляду на відсутність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач обєктивно не матиме можливості сплачувати аліменти у інший визначений судом спосіб, тому позов підлягає до задоволення повністю. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову. На підставі статей 141, 182, 183, 192 СК України та

Outcome: approved