Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила винести рішення, яким стягувати із [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 16,5 % зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання сина, але не більше як до досягнення ним 23-х річного віку. Вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.10.2013 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час син навчається у Вінницькому національному технічному університеті на денній формі навчання. Оскільки син в даний час навчається, не працює, тому фактично знаходиться на утриманні позивача, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Син матеріально не забезпечений та потребує матеріальної допомоги, і згідно ст. 199 СК України відповідач зобов'язаний утримувати повнолітню доньку, яка навчається, до досягнення нею 23 років. Тому позивачка в своїй заяві до суду просила позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Відповідач, отримавши копію позову та матеріали до нього, не представив суду своїх заперечень і будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Позивач в своїй заяві до суду наполягала на задоволенні своїх вимог і просила про постановлення заочного рішення. Дане клопотання позивача суд задовольнив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, як такий що доведений свідоцтвом про народження (а.с. 4), рішенням суду про розірвання шлюбу (а.с. 5), довідкою навчального закладу (а.с. 3), обґрунтований вимогами ст.ст. 180-184, 191, 198, 199, 200 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO]. 07.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Повнолітній син є студентом 2-го курсу Вінницького національного технічного університету, що підтверджується довідкою № 425 від 19.07.2016 року (а.с. 3). В зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки фактично перебуває на утриманні матері, яка не спроможна самостійно повноцінно утримувати сина, батько добровільно матеріальну допомогу не надає. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved