Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26.05.2018р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який є громадянином Республіки Судан. Після укладення шлюбу і до фактичного його припинення у липні 2018 року вони проживали в належному їй будинку по [ADDRESS] . Іншого місця проживання на території України відповідач не мав та за жодною адресою не реєструвався. В липні 2018 року відповідач виїхав до Республіки Судан, певний час вони спілкувалися по телефону, але поступово стосунки погіршилися, оскільки вони не могли досягти згоди країни спільного проживання. Вказане призвело до остаточного розірвання між ними подружніх стосунків, вони припинили спілкування, в останній телефонній розмові відповідач повідомив, що в Україну не повернення, а тому подальшого збереження сім`ї та подружніх стосунків не вбачає. З цього часу їхнє спілкування припинилося, позивачу навіть не відома адреса проживання відповідача в республіці Судан. Отже, оскільки вони з липня 2018 року спільно не проживають, не піклуються один про одного та про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, спільних дітей не мають, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. У зв`язку з наведеним, позивач просить шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 17.02.2020р. за ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 18). Згідно ухвали від 03.03.2021р. позов залишено без руху (а.с. 26), а за ухвалою від 11.03.2021р. - без розгляду (а.с. 31). 13.05.2021р. за постановою Полтавського апеляційного суду ухвалу суду від 11.03.2021р. скасовано (а.с. 60-64). На підстави ухвали від 05.07.2021р. вирішено провести заочний розгляд справи (а.с. 80). Позиції учасників судового провадження З огляду на те, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача суду не відомі, а тому його виклик було здійснено за останньою відомою адресою проживання (а.с. 33) та відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом публікації оголошення на офіційному вебсайті судової влади України 08 та 22.06.2021р., тобто не менше ніж за 10 днів до судового засідання (а.с. 68, 77). У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, від представника позивача - адвоката Бульбах Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.75), відповідач причини неявки не повідомив. З огляду на викладене, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за наявними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 26 травня 2018 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Судан та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 05.06.2018р. (а.с. 7, 8). Сторони від шлюбу дітей не мають. Позивач має сина [PERSON] , [INFO] , але відомості про батька записані на підставі ст. 135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.02.2014р. та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00020217179 від 24.05.2018р. (а.с. 10-11). Згідно Витягу є Єдиного державного демографічного реєстру № 5331-1761390-2018 позивач зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 9). Як свідчить повідомлення виконкому Михайлівської сільської ради Полтавської області № 2 від 15.02.2021р. відповідач в с. Ряське ніколи не був зареєстрований та не проживав, відомості про реєстрацію відповідача в реєстрі громади відсутні (а.с. 17). Мотиви суду Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон № 2709-IV), припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 1 ст. 60 цього Закону визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно п.7 ч.1 ст. 76 Закону № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Отже з огляду на те, що хоча відповідач і є громадянином Республіки Судан, тобто іншої держави, але шлюб між сторонами зареєстрований на території України, позивач є громадянкою України і проживає на її території, а відтак суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, вони спільно не проживають з липня 2018 року, не піклуються один про одного та про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, спільних дітей не мають, що вказує на те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Оскільки позивач не висловилася щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу, а відтак суд вважає за необхідне залишити їй прізвище набуте у шлюбі [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, з огляду на заяву позивача з проханням не стягувати з відповідача судові витрати, суд вважає за можливе віднести сплачений позивачем судовий збір на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved