Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н (далі - Договір), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач особистим підписом підтвердив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (п.2.1.1.5.5) позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Оскільки відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, станом на 30.09.2016 року має заборгованість за договором у розмірі 39623,09 грн., із яких: 5775,37 грн. - заборгованість за кредитом; 28834,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1863,00 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по кредитному договору та судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача Повєткін Ю.В. в судове засідання, яке відбулося 10.03.2017 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному об'ємі. Під час участі у попередніх судових засіданнях представник позивача пояснив, що при оформленні кредитного договору від 25.04.2014 року позичальником були надані всі необхідні документи (паспорт, ІПН і т.д.) з урахуванням аналізу яких співробітник банку не міг знати про шахрайство з боку позичальника або інших осіб, які мали доступ до особистих документів [PERSON], паспорт відповідача повністю відповідав загальним вимогам встановленим Постановою ВРУ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», тому співробітник не міг відмовити клієнту в оформленні кредиту. Крім того, відповідно до даної постанови громадянин повинен надійно зберігати паспорт, у разі його втрати негайно повідомляти про це відповідний орган. Відповідач не надав належних доказів втрати особистих документів, а саме паспорту та ідентифікаційного коду. Клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялось, окрім того, із виписки по рахунку вбачається часткове погашення заборгованості, тобто відповідач вчинив дії щодо визнання заборгованості по кредиту. Оскільки відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконав, а тому просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позов не визнав, пояснивши, що кредитний договір 25.04.2014 р. з банком не укладав та нічого не підписував, кредитними коштами не користувався. Про укладений кредитний договір від його імені він дізнався весною 2015 року, коли йому почали приходити повідомлення з банку про необхідність погашення заборгованості за кредитом. З цього приводу він звернувся до відділення Приватбанку, де з'ясував, що невідома йому особа від його імені оформила кредитний договір. Після чого, вдома він виявив відсутність свого паспорта. В травні 2015 року він звернувся до відділення поліції з заявою про прийняття мір до невстановленої особи, яка шахрайським шляхом оформила кредит від його імені у відділенні Приватбанку. З заявою про втрату паспорту він звертався до реєстраційної служби у серпні 2015 року. До 2015 року відсутність свого паспорта не помічав, оскільки ним не користувався, працює неофіційно по найму. У ПП «Южспецмаш Плюс» ніколи не працював. Постанову про закриття кримінального провадження від 22.08.2015 року він не отримував, слідчий його не допитував, жодної інформації від слідчого він не отримував. Просив відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2014 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено кредитний договір №б/н на ім'я [PERSON], [INFO] Вказаний договір складається із анкети - заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів банку (а.с.5). За умовами цього договору позичальнику було надано кредит у розмірі 1700 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На виконання умов договору Банком було надано позичальнику 25.04.2014 року кредитну картку [NUMBER], термін дії якої до вересня 2016 року (а.с.78). З наданих суду позивачем письмових документів вбачається, що для оформлення кредитного договору позичальником було надано представнику банку, зокрема: паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданого Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області 13.08.2003 року на ім'я [PERSON] (а.с.32) та довідку про доходи від 19.05.2014 р., надану приватним підприємством «Южспецмаш Плюс» (а.с.88). В судовому засіданні відповідач заперечив факт укладання 25.04.2014 року кредитного договору з позивачем, зазначивши, що договір було укладено шахрайським шляхом іншою особою шляхом підробки документів, оскільки його паспорт було викрадено, у доданій до позову копії паспорта фотокартка не його. Як встановлено в судовому засіданні, 13.08.2003 року відповідачу було видано Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області паспорт громадянина України, серія [NUMBER], що підтверджується копією Форми №1 на ім'я [PERSON], 1975 р.н. (а.с.80), наданої суду Іванівським районним сектором УДМС в Херсонській області. З доданої до позову позивачем копії паспорта на ім'я [PERSON] (а.с.32) вбачається, що серія, номер, дата видачі паспорта, адреса проживання особи (позичальника) повністю збігаються з фактичними даними зазначеними в Формі №1 на ім'я відповідача, окрім фотокартки. Також, судом встановлено, що 07.05.2015 року відповідач звертався до правоохоронних органів з заявою про вжиття заходів щодо встановлення особи, яка шахрайським шляхом, використовуючи його паспорт серії МР № 054886, виданого 13.08.2003 року, який він втратив у березні 2014 року, у відділенні «Приватбанку» в м.Херсоні оформила кредит у розмірі 11500 грн., кредитна картка [NUMBER]. Дані відомості було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12015230020001981 від 21.05.2015 року (а.с.113-116). За результатами проведених слідчих дій було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 22.08.2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України /у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.146). Як зазначив [PERSON] в судовому засіданні, постанову слідчого від 22.08.2015 року він не оскаржував, оскільки не отримував. Із заявою про втрату паспорта до Іванівського РС УДМС України в Херсонській області відповідач звернувся 28.08.2015 року, що підтверджується його заявою (а.с.128). Крім того, відповідач на підтвердження своїх заперечень, також надав суду для дослідження свою трудову книжку серії [NUMBER], з записів якої вбачається, що він на приватному підприємстві «Южспецмаш Плюс» ніколи не працював (а.с.117-118). Таким чином, доводи представника позивача про те, що відповідачем не надано суду належних доказів втрати особистих документів, спростовуються дослідженими в суді письмовими доказами. Клопотань про проведення судово-почеркознавчої експертизи для підтвердження доводів того, що кредитний договір від 25.04.2014 року було підписано та укладено саме з відповідачем, представником позивача заявлено не було. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушуючи вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачем не представлено достатньо доказів, в обґрунтування вимог про те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 25.04.2014 року.

Outcome: dismissed