Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року позовні [PERSON] задоволено частко-во. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.04.2014 року житлового будинку за номером 55, що знаходиться по вулиці Павлова в м. Артемівськ Доне-цької області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об'єкта нерухо-мого майна 321648314103, посвідченого [PERSON], приватним нотаріу-сом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області та зареєст-рованому в реєстрі за № 941. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року земе-льної ділянки, загальною площею 0,01 га з кадастровим номером 1410300000:00:021:0637, реєстраційний номер нерухомого майна 321637514103, що знаходиться по вулиці Павлова, 55, в м. Артемівськ Донецької області, посвід-ченого [PERSON], приватним нотаріусом Артемівського міського нотарі-ального округу Донецької області та зареєстрованому в реєстрі за № 944. Зазначене судове рішення оскаржене представником третьої особи. В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначив, що [PERSON] було залучено до участі у справі в якості третьої особи, а ні співвідповідача, що є підставою для скасування судового рішення та відмові в задоволенні позовних вимог. Крім того, на його думку відповідачку неналежним чином не повідомили про розгляд справи, оскільки в справі вказана її адреса, а повідомлення через СМІ в разі, коли місце проживання (перебування) відповідача не відоме. Судом першої інстанції не застосовані положення ч.3 ст.76 ЦПК України для належного повідо-млення відповідачки. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольни-ти. Позивач, належним чином повідомлений телефонограмою у судове засі-дання не зявився, заяву про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Представник позивача просив у задоволенні скарги відмовити, рішення су-ду залишити без змін. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Артемівського міського управління юстиції надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачку відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України, було викликане через виконавчий комітет Рубіжанської міської ради. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб зявившихся у су-дове засідання, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню підлягає частково, а оска¬ржуване рішення слід скасувати, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 25.06.1998 року перебу-вали зареєстрованому шлюбі. 27.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). За час перебування у шлюбі [PERSON] 14.01.2004 ро-ку купила житловий будинок під № 55, житловою площею 27,21 кв. м. загальною площею 57 кв. м, який розташований у м. Артемівську Донецької області по вул. Павлова на приватизованій земельній ділянці розміром 1000,0 кв. м., з господар-ськими спорудами та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 14.01.2004 р. серії ВВА №901434, який посвідчено приват-ним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 49 (арк.с.57, 58). 04.04.2014 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], [INFO], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу [PERSON], 20.11.2013 року за реєстровим номером 2856 (продавець) та [PERSON], [INFO], (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого представник продавця [PERSON] продала, а [PERSON] купив належний [PERSON] дерев'яний, обкладений цеглою житловий будинок за номером 55, що знаходиться по вулиці Павлова в м. Артемівськ Донецької області (а.с.54). 04.04.2014 року також між [PERSON], яка діяла від [PERSON], [INFO], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального [PERSON], 20.11.2013 року за реєстровим номером 2856 (продавець) та [PERSON], [INFO], (покупець) укладено договір купів-лі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого представник продавця [PERSON] передала, а [PERSON] купив належну [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,01 га з кадастровим номером 1410300000:00:021:0637, розташовану по вул. Павлова, будинок № 55 у м. Арте-мівську Донецької (а.с.11, 12). Як вбачається з матеріалів цивільної справи Рубіжанським міським відді-лом Управління державної міграційної служби у Луганській області листом від 03.04.2015 року № 28/667 повідомлено, що [PERSON] зареєстро-вана за адресою: Луганська область, місто Рубіжне: [ADDRESS] з 22.02.2014 року прибувши з адресу: Донецька область, м. Арте-мівськ, вул. Павлова, буд.55. Судом першої інстанції відповідачка викликалась в судове засідання за ад-ресою міста реєстрації: [ADDRESS] «а». Судові поза повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає». Судом першої інстанції було з'ясовано, що ЖЕКи в місті відсутні, та суд звернувся до КП «БТІ» м. Рубіжне вул. Пушкіна 13а з для вручення судової повіс-тки відповідачці, але повістку вручено не було. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення су-ду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє за-конність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апе-ляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п.1 ч.1 ст.168 ЦПК УКУраїни суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засі-дання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, по яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки. Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місті проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місце-вого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання ві-дповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наяв-них у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом першої інстанції в порушення вимог п.1 ч.1 ст.168, ч.3 ст.76, ч.1 ст.224 ЦПК України було прийняте заочне рішення без належного повідомлення відповідачки, що є підставою, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України для ска-сування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуті подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не-залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчанні ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійної: заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім рече! індивідуаль-ного користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісно; власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише дружину, це ще не означає, що вона є одноосібним влас-ником майна. Відповідно до частини першої - третьої ст. 65 СК України, «1. Дружина, чолові; розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим щ подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які пот-ребують нотаріальної: посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має буї» нотаріально засвідчена». Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спі-льної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною зго-дою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спі-льній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держа-ви і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до абзацу 4 п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду Украї-ни № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, «Якщо предметом правочину є май-но, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відпо-відно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним». Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним догово-ром. Таким чином позовні вимоги, щодо визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та визнання на них право власності на 1/2 частину за позивачем підлягають задоволенню. Позовні вимоги, щодо зобовязання відповідачці повернути третій особі отримані від оскаржуємої угоди гроші, а третю особу повернути відповідачці жи-тловий будинок та земельну ділянку, задоволенню не підлягають, оскільки відпо-відно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захи-стом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Доводи апеляційної скарги в частині не залучення у справі у якості відпо-відача [PERSON], не дають підстав для відмови у задово-ленні позовних вимог, оскільки третя особа наділена певними процесуальними правами, та має можливість захищати свої інтереси у судовому засіданні.

Outcome: partial