Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерціний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 06.02.2014 року звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP84781720 від 25.01.2006 року. За цим договором відповідач отримав у кредит кошти в розмірі 2 687,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік. Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 15.01.2014 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 29 478,99 грн., з яких: - 2 285,54 грн. - заборгованість за кредитом; - 9 658,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 15 654,68 грн. - пеня; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 379,95 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає погасити дану заборгованість позивач просить суд задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача Касьянов Р.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того зазначив, що строки позовної давності, на його думку, не пропущені, оскільки у 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до Апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу стосовно [PERSON], але результати розгляду цієї заяви йому невідомі. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили та заявили клопотання про застосування у спорі строку позовної давності та вказали на те, що позивачем не доведено причини поважності пропуску цього строку та не заявлено клопотання про його поновлення, а тому просили в позові відмовити саме з цієї підстави. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.ст. 526,599 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2006 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 687,10 грн. на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 143,99 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.4 зі звороту). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору до 25 січня 2008 року, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту відповідач виконував неналежним чином, має заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, штрафом, що дало право банку вимагати стягнення цієї заборгованості. З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором видно, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з березня 2006 року. З п.5.5. доданих до позовної заяви умов надання споживчого кредиту фізичним особам вбачається, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду 06 лютого 2014 року, тобто з пропуском п'ятирічного строку для пред'явлення позову, і поважності причин пропуску цього строку банком не наведено. Суд не може взяти до уваги доводи представника позивача про переривання перебігу строків позовної давності, оскільки представником позивача не надано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до Апеляційного суду Дніпропетровскої області із заявою про видачу судового наказу відносно [PERSON] суд вважає таким, що не було направлено на захист порушеного права позивача, оскільки відповідно до ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що право банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed