Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» звернулось в суд з позовом до приватного підприємства «Галнафтогазмонтаж» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 38/2008 від 07.10.2008 року. 13 жовтня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів солідарно 55 522,54 доларів США та 2 565 грн. 90 коп. (дві тисячі пятсот шістдесят пять гривень 90 копійок), з яких: 48 295,41 доларів США - неповернута сума кредиту; 5 024,84 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитними коштами; 2 400,00 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 1916,15 доларів США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період; 286,14 доларів США - пеня по прострочених відсотках за користування кредитними коштами, 165,90 грн. - пеня по простроченій комісії за адміністрування кредиту. Ухвалою від 30 жовтня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПП «Галнафтогазмонтаж» закрито, оскільки вони не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. 14 березня 2016 року до участі у справі було допущено ПП «Галнафтогазмонтаж» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що ПП «Галнафтогазмонтаж», на підставі кредитного договору № 38/2008 від 07.10.2008 року отримало в банку кредит у розмірі 398 770 доларів США, терміном до 04 жовтня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 16,5% (згідно додаткового договору № 3 від 19 серпня 2011 року 12%) Кредитний договір забезпечений договором поруки № 02/38/2008 від 19 серпня 2011 року, який укладений із відповідачкою [PERSON]. Внаслідок порушення графіку сплати коштів у відповідачів виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідачка у судовому засіданні просила в позові відмовити, оскільки розрахунок боргу позивачем проведений не вірно, нарахування пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості суперечить нормам матеріального права, зокрема ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», так як її розмір перевищує подвійну облікову ставку НБУ, встановлену на день прострочення. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з аналогічних підстав. Додатково суду вказав що збільшення курсу долара США відносно гривні стало підставою для неможливості позичальником ПП «Галнафтогазмонтаж» вчасно погашати борг за кредитом і порушило співвідношення майнових інтересів сторін договору. Заслухавши пояснення позивачки, думку відповідачки і представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника і поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 07 жовтня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» (найменування якого змінено на ПАТ «КРЕДОБАНК») та відповідачем ПП «Галнафтогазмонтаж» було укладено кредитний договір № 38/2008, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 398 770 доларів США строком до 04 жовтня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 16,5 % Додатковими договорами № 1 від 23 лютого 2009 року, № 2 від 03 березня 2009 року, № 3 від 19 серпня 2011 року, № 5 від 02 липня 2013 року сторони вносили зміни та доповнення до кредитного договору № 38/2008 від 07.10.2008 року, зокрема встановили дату остаточного повернення кредиту 30 квітня 2015 року, та розмір відсотків за користування кредитом 12 %. Кредитний договір був укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, відповідно до яких позичальник зобовязався повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором, сплачувати комісії та проценти за користування кредитом (розділ 1, п.2.5., п.4.1., п.4.2. та п.5.1. кредитного договору). Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році) , за ставкою, визначеною у п.2.1. кредитного договору з моменту видачі кредиту до терміну вказаному в п.2.2. кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. 19 серпня 2011 року з метою забезпечення виконання зобовязань ПП «Галнафтогазмонтаж» перед банком за кредитним договором між кредитодавцем, позичальником та [PERSON]) був укладений Договір поруки №02/38/2008. Згідно п. 1.1. договору поруки, поручитель зобовязується відповідати перед позивачем за виконання позичальником зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором №38/2008 від 07 жовтня 2008 року, а також усіма додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з п. 2.5. договору поруки позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Позичальником ПП «Галнафтогазмонтаж» умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно проведеного позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором №38/2008 від 07 жовтня 2008 року, станом на 17 вересня 2014 року складає 55 522,54 доларів США та 2 565 грн. 90 коп. (дві тисячі пятсот шістдесят пять гривень 90 копійок), з яких: 48 295,41 доларів США - неповернута сума кредиту; 5 024,84 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитними коштами; 2 400,00 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 1916,15 доларів США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період; 286,14 доларів США - пеня по прострочених відсотках за користування кредитними коштами, 165,90 грн. - пеня по простроченій комісії за адміністрування кредиту. Доводи відповідачки та представника третьої особи не спростовують правильність проведеного банком розрахунку. Відповідачка скористалась своїм правом та заявила клопотання про проведення судово-економічної експертизи на предмет встановлення відповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору. Ухвалою від 17 грудня 2015 року дане клопотання задоволено і призначено експертизу, провадження у справі зупинено. Однак ухвала залишилась без виконання через неоплату вартості експертизи відповідачкою. Суд дану позицію сторони відповідача розцінює як затягування розгляду справи, яке спрямоване на відтермінування винесення судом остаточного рішення по справі. Представник третьої особи вказує про наявність зміни істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, зокрема такими обставинами вважає зростання курсу валюти кредиту, що в свою чергу значно порушило співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило ПП «Галнафтогазмонтаж» як позичальника того, на що він розраховував при укладенні договору. Однак суд вважає такі твердження помилковими виходячи з наступного. Положеннями ст. 652 ЦК України передбачені зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин: 1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. 4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Питання укладення кредитного договору в іноземній чи національній валюті стосується обох сторін договору й позичальник ПП «Галнафтогазмонтаж» при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Позичальник права на отримання кредиту в національній валюті не використав та уклавши договір на строк 5 років завчасно не передбачив можливість знецінення національної валюти стосовно валюти кредиту, що не може бути підставою для звільнення його від обовязку належно виконувати умови договору впродовж строку дії такого, та відповідати за порушення його умов, так як ч. 1 ст. 527 ЦК України вказує на те, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок. Також відповідачка заперечуючи проти позову вказала, що нарахування пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості здійснюється всупереч ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», оскільки її розмір перевищує подвійну облікову ставку НБУ, встановлену на день прострочення. Однак, згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Умовами кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (повернення кредиту або його частини, оплати процентів, комісій) позичальник на вимогу банку сплачує йому пеню: за зобовязаннями у гривні - в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки; за зобовязаннями в іноземній валюті - 0,05% за кожен день прострочки від простроченої/непростроченої суми (п.7.1. кредитного договору). Сторонами при укладанні договору були передбачені розміри та підстави нарахування неустойки, будь-яких доказів щодо звернення позичальника з відповідними заявами про зміну умов договору в частині нарахування штрафів та пені і претензій матеріали справи не містять, договір був підписаний та частково виконувався позичальником, що свідчить про прийняття умов договору. Суд також не погоджується з доводами відповідачки про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Договір поруки №02/38/2008 сторони уклали 19 серпня 2011 року, тоді як додаткові договори, які передбачали зміну зобов'язання внаслідок чого міг би збільшитись обсяг відповідальності поручителя [PERSON] сторонами було укладено до моменту виникнення поруки відповідачки. Таким чином, підстави для припинення поруки відсутні. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач просить суд про стягнення з відповідачки заборгованості в іноземній валюті (доларах США) та гривнях. За змістом розяснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ вартість 1 долара США відносно гривні станом на 12 травня 2016 року складає 25.3256 грн. Таким чином заборгованість [PERSON] в день ухвалення рішення становить 55 522,54 доларів США, що еквівалентно 1 406 141 грн. 64 коп. (55 522,54 дол. США * 25.3256) та 2 565 грн. 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч.1, 530, 543, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved