Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості щодо кредитних зобовязань та забезпечувальних зобовязань. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2012 року між банком та [PERSON] було укладено рамкову угоду, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача на підставі кредитного договору від 30.08.2012 року про надання траншу. Згідно даного договору відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 400000 грн. на строк 36 місяців з процентною ставкою 25% річних. В забезпечення виконання зобовязань між банком та [PERSON] укладено 30.08.2012 року договір поруки. Відповідач [PERSON] почав порушувати умови договору , у звязку з чим відповідачам 27.01.2015 року була надіслана вимога про дострокове погашення кредиту, яка залишилась невиконаною. Тому прохає суд стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту в солідарному порядку, яка станом на 22.05.2015 року становить 408947,06 грн., а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач фізична особа підприємець [PERSON] просив відмовити банку в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов ПАТ «ПроКредит Банк» не визнав, суду пояснив, що [PERSON] є постійним клієнтом даного банку. Він дійсно 30.08.2012 року отримав кредит в розмірі 400000 грн., який до осені 2014 року вчасно сплачував. У звязку зі складною економічною ситуацією в його бізнесі з осені 2014 року почав порушувати умови договору. Відповідач намагався вирішити з банком питання погашення боргу у добровільному порядку, але банк ні на які поступки не йде. На його думку позивач пропустив строк звернення до суду щодо вимог про стягнення пені. Крім того банком не зараховані в якості сплати по кредиту 17345 грн. Тому просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, подала письмові заперечення, в яких просила в задоволенні позову до неї , як до поручителя, відмовити у звязку з тим, що банк, предявивши 22.05.2015 року позов до суду, змінив строк виконання основного зобовязання, тому пропустив встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк звернення до суду. Просила в позові відмовити, справу розглядати у її відсутності. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 30.08.2012 року між ПАТ [PERSON]» та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі відповідач1) укладено рамкову угоду №1101.43403/FW1101.694, згідно якої відповідачу 1 надано кредит в сумі 400000 грн. на строк 36 (тридцять шість) місяців зі сплатою відсотків 25 % річних на підставі договору про надання траншу №1101.43403/FW1101.694 від 30.08.2012 року (далі кредитний договір1) (а.с.10-14). Складовою частиною договору є графік погашення кредиту (додаток№1 до договору траншу (а.с.14, зворот а.с.15). Факт отримання відповідачем указаної суми кредиту підтверджується випискою з рахунку від 30.08.2012 року (а.с.4). В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між позивачем ПАТ «ПроКредит Банк» і [PERSON] (далі відповідач2) був укладений 30.08.2012 року договір поруки №FIL.49406-ДП1 (а.с.16). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.. 526 ЦУ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків (ст..611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання (ст..ст. 530, 631 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст.. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п.2.1 та п. 9.2.2. кредитних договорів позичальник зобовязується здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному кредитним договором. Умовами кредитних договорів (п.8.2.1) передбачено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобовязань за цим договором тривалістю більш ніж на три банківські дні. П.8.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний достроково погасити кредит протягом пяти банківських днів з дня отримання вимоги. Кредитним договором (ч.3 ч.2) та п.4.1 Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом позичальник виплачує банку відсотки у розмірі 25% річних. П.10.2 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобовязань позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (пятнадцять) грн.. у валюті кредиту за кожний календарний день, виключаючи день повного погашення заборгованості. Згідно ст.. 554 ЦК України У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя . Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.2.1 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник. Аналіз зібраних у справі доказів, з точки зору їх належності і допустимості, дають суду підстави зробити висновок, що позов ПАТ «[PERSON] банк» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Такого висновку суд дійшов з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до укладеної між сторонами рамкової угоди та договору про надання траншу від 30.08.2012 року відповідач [PERSON] отримав кредит в умі 400000 грн. на 36 місяців зі сплатою відсотків 25% річних. Факт отримання указаної суми кредиту не заперечується відповідачем [PERSON] Сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань (п.8 кредитного договору), так і строк виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній, з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 31.08.2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строк сплати чергових платежів визначено місяцями (а.с.14, 15). Як встановлено судом, відповідач 1 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення тіла кредиту з 28 липня 2014 року, а з 29 жовтня 2014 року зобовязань зі сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача1 (а.с.119-124) та розрахунком заборгованості (а.с.5-9). 27 січня 2015 року позивач направив відповідачам вимоги про повне дострокове погашення кредиту (а.с.18,19, 20, 21). У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання ним та [PERSON] даної вимоги банку Але вимога банку відповідачами не виконана, заборгованість по кредиту добровільно не сплачена. Згідно розрахунку заборгованість відповідачів по кредиту станом на 22.05.2015 року становить 408947,06 грн. і складається з: заборгованості по кредиту 214425, 89 грн., процентів 32957, 34 грн., процентів за неправомірне користування кредитом - 1598,55 грн., пені 145574,28 грн. Відносно заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені, суд зазначає наступне. Цивільне законодавство передбачає види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена у три роки (ст.. 257 ЦК України) Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно з ч.1 ст.. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з п.12.3 рамкової угоди, сторони погодили, що до усіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у пять років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність, про що маються підписи учасників угоди (а.с.12 зворот). Таким чином вимога про стягнення пені, заявлена позивачем в межах строку, встановленого договором. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача 1 та його представника про те, що позивачем не враховано при обрахунку заборгованості по кредиту сплачені [PERSON] суми 23.06.2014 року 1230 грн., 10.07.2014 року 10000 грн., 23.07.2014 року 6115 грн., оскільки з розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, зокрема таблиці №2 «фактичне погашення платежів» вбачається, що указані суми відображено під №21,22,23. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача дані кошти були сплачені [PERSON] на рахунок банку №37393003, а не на поточний рахунок [PERSON], що підтверджується меморіальними ордерами (а.с.234, 235, 236). Що стосується доводів відповідача 2 [PERSON] щодо спливу шестимісячного строку звернення до суду до неї, як поручителя, які містяться в додаткових запереченнях на позов від 28.12.2015 року, то суд дійшов такого висновку. Згідно з положенням ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки, укладеного між позивачем та відповідачем 2, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення зобовязання. У звязку з порушенням боржником 1 виконання зобовязання за кредитним договором позивач відповідно до ч.2 т. 1050 ЦУ України та п.8.2.1 Договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 27 січня 2015 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних з ним платежів. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, тому передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з 27 січня 2015 року. Позов до суду предявлений 27 травня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, тому його вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно також стягнути і сплачений позивачем судовий збір в сумі 3654 грн., по 1827 грн. з кожного.

Outcome: approved