Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. 02 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні заявник [PERSON] просила уточнені позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 травня 1983 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , який був зареєстрований 21 жовтня 1983 року в Шевченківській селищній раді Харківської області. Заявник стала власником даного будинку. В зв`язку з поновленням технічної документації та вчиненням нотаріальних дій, з`ясувалося, що в договору купівлі-продажу від 24 травня 1983 року її прізвище записано як - [PERSON] , тоді як в інших документах її прізвище значиться як - [PERSON] . В зв`язку із допущенням помилки в написанні її прізвища у вищезазначеному договорі купівлі-продажу, вона немає змоги розпорядитися даним житловим будинком на свій розсуд. В адміністративному порядку виправити зазначену помилку не має можливості, оскілки документи посвідчені нотаріусом знаходяться в архіві та зазначена помилка виправленню не підлягає, так як такі дії не входить до функції архіваріуса. Тому заявник звернулась до суду та просить встановити той факт, що договір купівлі-продажу від 24 травня 1983 року вищевказаного житлового будинку належить саме їй. Заінтересована особа: представник Шевченківської селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якої прохає розглядати справу без своєї участі та проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 07 липня 2020 року по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено судове засідання на 16 липня 2020 року. Представник Шевченківської селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якої прохає розглядати справу без своєї участі та проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши пояснення заявника, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно - процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Відповідно до посвідки про народження, заявник народилася [INFO] та її по батькові відповідно зазначено як [PERSON] . З договору купівлі-продажу , вбачається що [PERSON] 24 травня 1983 продала [PERSON] житловмй будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Договір купівлі був зареєстрованого 21 жовтня 1983 року в Шевченківській селищній раді Харківської. З наданих в судовому засідання документів вбачається, що 6 жовтня 1979 року заявник одружилася та набула прізвища [PERSON] , згідно свідоцтва про одруження (серія [NUMBER] яке видане с.Шевченкове районний ЗАГС Харківської області 6 жовтня 1979 року). Також 29 травня 2001 року заявник отримала паспорт громадянина України (серія [NUMBER] ), та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 24 березня 1998 року де її прізвище зазначено як - [PERSON] , такі ж відомості містить технічний паспорт на житловий будинок від 5 листопада 1989 року. Згідно розпорядження №22/3 Шевченківської селищної ради Харківської області від 19 лютого 2016 року була [ADDRESS] на [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що знають [PERSON] з давніх часів, знали, що вона в 1983 році купила будинок по [ADDRESS] , та що в її прізвищі часто робили помилки, засвідчили, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Статтею 293 Цивільно- процесуального кодексу України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1, п.6 ч.1 ст. 315 Цивільно- процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.315 Цивільно- процесуального кодексу України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. На підставі наданих суду доказів, пояснень свідків, суд дійшов до висновку що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж людиною, і документи видані на прізвище одної стосуються іншої. Одже, встановлення факту належності правоустановчого документу має для заявника юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства заявник може мати право на вчинення нотаріальних дій, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав. Оцінівши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , також з умов виваженості, розумності і справедливості, суд вважає заяву [PERSON] доведеною та такою що підлягають задоволенню.

Outcome: approved