Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування житловим будинком [ADDRESS] , який належить їй на праві власності. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У будинку крім неї, зареєстровані її діти відповідачі по справі, які з 2003 року там не проживають, їх особистих речей у будинку немає, участі в утриманні будинку не несуть. Вона має намір оформити житлову субсидію, однак у цьому їй відмовлено через те, що в будинку зареєстровані відповідачі. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує із підстав, вказаних у позові та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову повністю, ствердивши у заяві про розуміння ними наслідків визнання позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.15-16). Представником позивачки подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.40). Відповідачами [PERSON] , [PERSON] подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог (а.с.38, 39, 49, 50, 56). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.25-26). Ухвалою підготовчого засідання від 11.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 42-43). Ухвалою від 09.08.2021 відкладено розгляд справи (а.с.51). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/149/21 відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 30, 31, 32, 33, 46,47, 53). Ухвалою від 25.10.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.57). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтв про народження від 21.11.2000 та 28.11.2000, [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] народився [INFO] . Їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10, 11). Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.04.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2014, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8, 9). Із записів у будинковій книзі вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання у будинку [ADDRESS] з 28.11.2000 та 21.11.2000 відповідно (а.с.13-14). Актом обстеження житлово-побутових умов заявника встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Діти [PERSON] та [PERSON] з 2003 року не проживають з матір`ю, оскільки виїхали за кордон (а.с.12). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивачки перешкод у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому її дітей, які з 2003 року у цьому будинку не проживають. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-IV). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами частини 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Водночас, згідно з положеннями частини 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 7 Закону №1382-IV визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з статтею 11 Закону №1382-IV орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] . Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є її дітьми, які мають зареєстроване місце проживання у цьому будинку, однак з 2003 року у ньому не проживають. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у спірному будинку як члени сім`ї його власника. Водночас, вони не проживають у зазначеному житловому будинку з 2003 року, оскільки переїхали проживати за кордон, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Суд звертає увагу на те, що відповідачі, проживаючи за кордоном, не проявляли інтересу до житла, у якому мають зареєстроване місце проживання. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Більше того, про відсутність інтересу свідчить позиція відповідачів, висловлена у поданих ними заявах, в яких вони визнали позов повністю. Відтак, з огляду на строк, який відповідачі відсутні у спірному житлі (з 2003 року) та відсутність будь-яких поважних причин такої відсутності, тому суд доходить переконання, що відповідачі втратили право на користування цим житлом в силу приписів частини 2 статті 405 ЦК України. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 321, 391, 401, 403, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved