Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 07 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 160. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби сторони не змогли. Протягом подружнього життя між ними виникали непорозуміння, які з часом поглиблювались, в результаті чого між ними виникали суперечки. З червня 2017 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, а з серпня 2020 року - спільне проживання. Шлюб між ними має формальний характер. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам її та дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою від 22.01.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, подано відзив на позов разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву позивачу. У відзиві на позов відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між сторонами виникли проблеми побутового характеру, однак ці проблеми не стосуються взаємної любові та поваги один до одного, мають тимчасовий характер та пов`язані з карантинними обмеженнями, що спричинені коронавірусом, які вплинули на фінансовий стан родини. Одночасно, у відзиві на позов заявив клопотання про надання сторонам строку на примирення. Позивач відповіді на відзив не подала. Ухвалою від 15.02.2021 розгляд справи ухвалено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 22.02.2021. 23.02.2021 від позивача надійшло письмове клопотання, в якому вона наполягає на задоволенні позовних вимог, просить шлюб розірвати та не вживати заходів, спрямованих на примирення подружжя. 01.03.2021 позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам її та дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні обставини: З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 07 липня 2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний запис за № 160. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.7). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, що [INFO] в них народився син - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, що [INFO] в них народилася донька - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.15). Довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради № 20-07-06-857, 20-07-06-858 від 26.07.2018 свідчить про те, що діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Норми права, застосовані судом: Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п. 3 Постанови ПВС України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до статей 104, 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач вважає, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме інтересам її та дітей, а примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе. Суд зважає на відзив відповідача, у якому він заперечує проти задоволення позову, а також на його прохання надати сторонам строк для примирення. Однак, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 03.12.2020 по справі №456/848/16-ц, в якій зазначено, що згідно з ч. 3. та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Крім того, ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину або чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, оскільки позивач не просила покласти їх на відповідача.

Outcome: approved