Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 вересня 2013 року ухваленому у справі за позовом [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] про визнання договору поруки нікчемним (недійсним) визнано недійсним договір поруки від 16.11.2005 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 16.11.2005 року №1016/05-Ф. У заяві [PERSON] ставиться питання про ухвалення додаткового рішення суду, оскільки судом не вирішена позовна вимога про стягнення судових витрат. Сторони в судове засідання не прибули, хоча повідомлялися про час та місце судового засідання належним чином. Їх присутність не є обов'язковою при ухваленні додаткового рішення. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у яких позивачеві відмовлено. Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір в розмірі 107, 30 грн. Також, згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розгляду справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] подала угоду укладену між нею та адвокатом [PERSON] від 13.11.2012р. Згідно даної угоди встановлено, що адвокат представляє інтереси [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Крім цього, [PERSON] представила договір-доручення на правове обслуговування (представництво) від 01.11.2012р. укладену між [PERSON] та КМП «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката [PERSON] про надання консультативно-правової допомоги та представництво інтересів [PERSON] при вирішенні спору з ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] щодо визнання недійсним договору поруки від 16.11.2005р. Згідно п.4.1 Договору [PERSON] сплачує на банківський рахунок 3000 грн. у строк до 12.11.2012р., 25.11.2012р. та 12.12.2012р. Також, відповідно до п.1.п. додаткової угоди до договору доручення від 01.11.2012р. у випадку закінчення справи позитивним результатом для [PERSON], вона сплачує КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 3000 грн. не пізніше 7 днів з моменту вступу в законну силу рішення суду по вирішенню спору з ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 16.11.2005р. З копій квитанцій №20407.182.1 від 07.11.2012р., №169/1 від 21.12.2012р. встановлено, що [PERSON] сплатила КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 2001 грн. за надання правової допомоги. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідачів в користь [PERSON] витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення на суму 2001 грн. Також, судом встановлено, що згідно копії квитанції №155/1 від 20.12.2013р. [PERSON] сплатила КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 3000 грн., після ухвалення рішення Сокальського районного суду Львівської області та набрання ним законної сили, на виконання додаткової угоди, якою визначено винагороду за позитивне вирішення спору, і яка не пов»язана з витратами на правовову допомогу у розумінні ст. 79 ЦПК України. Таким чином, в цій частині позовних вимог слід відмовити. П.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно будь-якої позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З врахування наведеного, суд прийшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з приводу невирішених позовних вимог, щодо яких сторони подавали докази і давали пояснення.

Outcome: approved