Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 09.09.2020 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 2850,80 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11 листопада 2017 року між нею, [PERSON] та [PERSON] (уродженець Сектора Газа) було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , який проживає на даний час зі нею. 11.06.2019 року рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області шлюб було розірвано. 07 червня 2019 року Звенигородським районним судом Черкаської області було постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] з [PERSON] в розмірі 1/4 всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та про стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] , на період до досягнення сином [PERSON] року народження трьохрічного віку, а саме [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. в місяць починаючи з 16 квітня 2019 року. Відповідач вищезазначене рішення не виконує та не сплачує аліменти, не надає будь-яку іншу матеріальну допомогу на утримання сина і не приймає участь у його вихованні, тобто безвідповідально ставиться до своїх обов`язків батька. 04.08.2020 року року вона вимушена була звернутися до Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області з заявами про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , щодо умисного не виконання рішень суду, щодо сплати аліментів на малолітню дитину з 16.04.2019 року та на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. За якими внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020255140000049 та № 12020255140000050. Відповідач за місцем своєї реєстрації з`являється рідко, інформацією, щодо його фактичного проживання вона не володіє. Проте, періодично телефонує та погрожує, що забере в неї дитину, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, називав образливими словами та принижував. 13 липня 2020 року [PERSON] прийшов в будинок, де вони проживають з сином [PERSON] [INFO] , влаштував сварку, погрожував розправою, застосовував мене фізичне насильство, хотів забрати дитину та примушував її відмовитись від аліментів, аліменти платити не буде. Вона проживає у двохповерховому будинку своїх батьків з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, в будинку відведена окрема кімната для дитини, щоб син міг мати здоровий сон, гратися. Син [PERSON] відвідує дитячий садочок. Вона має постійне місце проживання, навчається. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до сина. Для дитини в повному обсязі створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідач здоров`ям дитини не цікавиться. ЇЇ колишній чоловік (відповідач) офіційно ніде не працює, постійного місця проживання не має, також не має самостійного доходу, зловживає участю в іграх на гральних автоматах, негативно характеризується за місцем реєстрації і не займається вихованням сина. З самого народження сина вона постійно піклується про дитину, утримує його за власний рахунок та з допомогою її батьків, з метою уникнення конфліктів з відповідачем була змушена звертатися до служби у справах дітей Звенигородської РДА для визначення порядку зустрічей батька з сином через постійний терор, погрози та шантаж відповідача на її почуттях до сина. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу відповідач повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник служби у справах дітей Звенигородської РДА Жмурко О.С. в судове засідання нез`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.09.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Звенигородського районного суду від 11.06.2019 року був розірваний. Сторони згідно свідоцтва про народження виданого повторно, серія [NUMBER] від 10.04.2019 року, виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району, Черкаської області, мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 24.04.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 05. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). 07 червня 2019 року Звенигородським районним судом Черкаської області було постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] з [PERSON] в розмірі 1/4 всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та про стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] , на період до досягнення сином [PERSON] року народження трьохрічного віку, а саме [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. в місяць починаючи з 16 квітня 2019 року. На підставі рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.06.2019 року було виписано виконавчий лист (а.с.10). Постановою державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дащенком А.В. від 06.08.2019 року було відкрито виконавче провадження № 59711469 (а.с.11). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.07.2020 року № 17153 [PERSON] має заборгованість в розмірі 14500 грн. також згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.07.2020 року № 17154 [PERSON] має заборгованість в розмірі 28881,50 грн. Відповідно до постанови державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дащенком А.В. від 22.07.2020 року за наявну заборгованість зі сплати аліментів на [PERSON] було накладено штраф в розмірі 29010 грн. (а.с.14). Згідно до довідок виданих Юрківською сільською радою Звенигородського району, Черкаської області від 28.07.2020 року № 02-28/151 [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] разом з неповнолітнім сином [PERSON] . [INFO] . Дитина з0находиться на утриманні матері та її батьків ( а.с.17-18). Як вбачається з довідки-характеристики виданої Юрківською сільською радою Звенигородського району, Черкаської області від 28.07.2020 року №02-28/152 - [PERSON] , [INFO] за реєстрований в [ADDRESS] з 26.12.2018 року, але за місцем реєстрації не проживає. Має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зі слів матері [PERSON] вихованням дитини не займається, аліментів не сплачує, будь-якої іншої допомоги на дитину не надає. За час проживання на території сільської ради до сільської ради зверталися члени родини [PERSON] про прийняття мір до [PERSON] відносно його поведінки в сім`ї так як хвилювалися за психіку дитини (.а.с.19). Відповідно до актів складених депутатом Юрківської сільської ради від 27.07.2020 року та від 05.08.2020 року в присутності свідків [PERSON] [INFO] проживає в [ADDRESS] в будинку своїх батьків разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] та з матір`ю [PERSON] . Зі слів [PERSON] батько дитини матеріальної допомоги не надає, аліментів не сплачує, здоров`ям дитини не цікавиться. Умови проживання для дитини задовільні.У дитини є окрема кімната та всі речі для гармонійного розвитку, багато іграшок та сезонного одягу (а.с. 20-21). Згідно довідок виданих завідувачем ДНЗ «Горішок» [PERSON] , 16.03.2018 року відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) «горішок» з 17.12.2019 року і по даний час. Вихованням дитини займається мама [PERSON] а за її відсутність, так як вона навчається, вихованням займається бабуся [PERSON] . Батько дитини жодного разу не з`являвся в дитячому садочку. Дитиною не цікавиться, участі у святах, розвагах, відкритих заняттях не бере(а.с. 22). Згідно довідки виданої з амбулаторії КНП» Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги Звенигородської районної ради вбачається, що мама [PERSON] від народження [PERSON] 16.03.2018 року заключила декларацію на медичне обслуговування в Юрківській АЗПСМ. За час обслуговування дитина проходила всі профілактичні медогляди, дотримувалась рекомендацій щодо профщеплень( а.с.23). Згідно до висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини від 27.08.2020 року №224 вбачається, що орган опіки і піклування Звенигородської райдержадміністрації вважає задоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с. 29). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні даного спору суд виходив із того, що для малолітнього віку дитини для нормального психоемоційного стану та відчуття благополуччя, необхідна не тільки звична обстановка з усталеним колом спілкування, але дитина ще повинна і відчувати себе психофізіологічне вільно, захищено та комфортно. Тому для дитини дуже важливо щоб у неї також було формовано почуття безпеки і підтримки. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оцінивши усі докази, подані учасниками справи, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України , судові витрати в сумі 2850 грн. 80 коп. з яких оплата правничої допомоги в сумі 2000 грн., сплата судового збору в сумі 840, 80 грн. та 10 грн. послуги банку підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved