Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача\~та відповідача. 02 лютого 2021 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 10 березня 2010 року, згідно якої відповідач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000.00 грн. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком становить 6924.81 грн. 23 липня 2020 року позивач направив претензію кредитора до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області. 05 серпня 2020 року позивач отримав відповідь від Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, в якій зазначено, що заведена спадкова справа на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» 31 липня 2020 року за №74/2020. В термін передбачений ст.1270\~Цивільного\~кодексу\~України з заявами про прийняття спадщини або відмовою від спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, том що відповідно до вимоги ст.1268\~Цивільного\~кодексу\~України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] , померла [INFO] була зареєстрована разом з відповідачами, які прийняли спадщину фактично, до складу якої входить кредитні зобов`язання померлої [PERSON] (позичальника), оскільки АТ КБ «Приватбанк» вважає спадкоємцями в порядку ч.3\~ст.1268 Цивільного кодексу України, та просить стягнути з них заборгованість за кредитним договором, який було укладено з [PERSON] , в розмірі 6924.81 грн. та судові витрати в сумі 2270.00 грн. Відповідачі у судові засідання не з`являлись, про місце, час та день розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем реєстрації (а.с.75,76) про що свідчать розписки про отримання судових повісток та позовної заяви з додатками (а.с.86, 87). Відповідачі відзиви проти позову не надали. Поважної причини неявки суду не повідомили. Решта судових викликів повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає (адресат відсутній за вказаною адресою, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки, тобто відмова отримувати конверт). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник позивача, в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності. Позовну заяву, просила задовольнити в повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд , вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~ за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 15 лютого 2021 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідачів по справі та ухвалою про виправлення описки від 13 квітня 2021 року постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 березня 2021 року. Також відповідачам наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явилася надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Окрім, того по справі зроблено запит до нотаріальної контори з метою отримання інформації про заведення спадкових справ та отримання свідоцтв про право на спадщину. Відповідачі у судові засідання не з`являлись, про місце, час та день розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем реєстрації (а.с.75,76) про що свідчать розписки про отримання судових повісток та позовної заяви з додатками (а.с.86, 87). Відповідачі відзиви проти позову не надали. Поважної причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 10 березня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - анкета-заява), згідно якої виявила бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» у сумі 250.00 грн. (а.с.19). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000.00 грн. (а.с.20). На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивач надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі-Витяг з Умов), та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, які не підписані Позичальником (а.с.20-46). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на дату смерті, тобто 04 серпня 2019 року у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 6924.81 грн. (а.с. 8-13). Згідно копії свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 08 серпня 2019 року) вбачається, що [INFO] , [PERSON] померла (а.с. 55). На звернення АТ КБ «ПриватБанк» за №\~SAMDN55000027833019\~від 30\~червня 2020\~року Шевченківською державною нотаріальною конторою 31 липня 2020 року повідомлено, про прийняття претензії до спадкоємців боржника [PERSON] , померлої [INFO] . Також зазначено, що на час звернення свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Та повідомлено, що відповідно до вимог ст.1268 Цивільного кодексу України можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично. 10 березня 2021 року до суду надійшла відповідь Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області №145/01-16, згідно до якої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , було заведено спадкову справу №74/2020, та в термін передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України (шесть місяців) надійшла заява претензія з вимогами до спадкоємців від ПАТ КБ «ПриватБанк», але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України. Заповіти відсутні та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.88-94). 23 жовтня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направляло лист - претензію на адресу: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] щодо повернення заборгованості після смерті боржника. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~11\~Цивільного\~кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини третьої статті\~1268\~Цивільного\~кодексу\~України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1216\~Цивільного\~кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~Цивільного\~кодексу\~України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою,\~другою\~статті\~1220\~Цивільного\~кодексу\~України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу \~ \~ \~ \~ спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282\~Цивільного\~кодексу\~України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм статей 1281,\~1282\~Цивільного\~кодексу\~України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі статтею 1282\~Цивільного\~кодексу\~України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281\~Цивільного\~кодексу\~України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пересічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281\~Цивільного\~кодексу\~України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281\~Цивільного\~кодексу\~України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281\~Цивільного\~кодексу\~України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Матеріали справи свідчать що 27 липня 2020 року позивач звернувся до Шевченківської нотаріальної контори з претензією. 2 лютого 2021 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області. Суд ,також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282\~Цивільного\~кодексу\~України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно з відповіддю Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 10 березня 2021 року спадкова справа стосовно померлої [PERSON] заведена Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області №74/2020 на підставі заяви-претензії з вимогами до спадкодавців від ПАТ КБ «ПрватБанк» надісланої 30 червня 2020 року, других спадкоємців не має, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заяв про прийняття спадщини ніхто не подавав. Частиною 1\~статті 81\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачі прийняли спадщину в передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк, тому на них неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця [PERSON] . Отже, доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспортах громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію їх місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживала позичальник. Однак, позивачем не подано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення статі 1282 Цивільного Кодексу України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами. Отже, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач стверджує, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є лише відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів померлої та відповідачів, де адресою реєстрації в обох випадках зазначено: [ADDRESS] . Однак, позивачем не надано доказів того, що за вказаною адресою на час смерті спадкодавця не були зареєстровані й інші особи, які можуть бути спадкоємцями після смерті [PERSON] . Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з недоведеністю. Судові витрати. Оскільки, суд відмовив у задоволенні позову, тому у відповідності до пункту другого частини другої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed