Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів. 20 липня 1991 року позивачі уклали між собою шлюб, який рішенням Стрийського міськрайонного суду від 20.12.2010 було розірвано. За час шлюбу позивачами було придбано квартиру [ADDRESS] . За час спільного проживання, а також після розірвання шлюбу позивачі здійснювали реконструкцію вказаної квартири з надбудовою другого поверху, яку вони закінчили у 2015 році. Внаслідок чого житлова площа збільшилась на 46,4 кв.м, а загальна - на 67,6 кв.м. 20.10.2020 ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру. 21.10.2020 проведено технічне обстеження основних будівельних конструкцій та інженерних мереж житлової квартири та видано відповідний Звіт, за результатами технічного обстеження об`єкта - встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. У жовтні 2020 році позивач [PERSON] звернулась до виконкому Стрийської міської ради із заявою про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , однак отримала відмову, разом з тим позивачу було роз`яснено, що для оформлення права власності на вище вказану квартири слід звернутися до державного реєстратора прав, попередньо визнавши право власності на зазначений об`єкт містобудування згідно норм, передбачених ст.376 ЦК України та прийнявши об`єкт в експлуатацію. Представник відповідача відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи подала до суду пояснення відповідно до яких Державна архітектурно будівельна інспекція України вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Порушення прав позивачів та, як наслідок, необхідність їх судового захисту не встановлено, оскільки останні не зверталися у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане вище майно та не позбавлені можливості такого звернення в подальшому. Перед зверненням до суду про визнання права власності позивачі зобов`язані були звернутись в інспекцію для прийняття об`єкта в експлуатацію і лише у разі відмови звертатись до суду. До матеріалів справи позивачами не надано жодного документу на підтвердження факту звернення у відповідну інспекцію архбудконтролю для прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта, а отже не має встановленого факту використання позивачем усіх законодавчо визначених способів врегулювати спір у позасудовому порядку. Позивачі не долучили до матеріалів позовної заяви усіх необхідних документів, а отже прийняття в експлуатацію самочинного збудованого об`єкту позивачами навіть і на підставі рішення суду є неможливим, оскільки суд повинен визнати право власності на самочинно збудоване майно і це тільки після розгляду такого питання усіма компетентними органами та наявності порушеного права позивачів, а не приналежністю самочинної добудови до квартири - що у свою чергу і виключає для суду можливість законного прийняття рішення про задоволення даного позову. До матеріалів позовної заяви позивачами не надано жодного документа на підтвердження отримання усіх необхідних даних для будівництва, а саме вихідних даних - технічних умов, належним чином розробленого і затвердженого проекту, який пройшов експертизу, проведення на об`єкті технічного нагляду. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав повністю та просить суд позов задовольнити. Суду пояснив, що позивачі реконструювали квартиру, внаслідок чого збільшилася загальна площа за рахунок добудови горищного приміщення. Будинок раніше був одноповерховий. Просить визнати по Ѕ частині реконструйованої квартири в будинку за кожним з позивачів, оскільки вона є спільним майном подружжя яке набуте в шлюбі. Власники квартири [ADDRESS] не заперечують проти задоволення позову, оскільки надбудова над квартирою [ADDRESS] не порушує їх інтересів. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечила, за умови згоди співвласників будинку на його реконструкцію. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, однак у поясненнях щодо позову просить проводити розгляд справи за відсутності та відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заяви та клопотання учасників справи. Представником позивачів подано заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивачі та їх представника (а.с.49). Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні (а.с.66). Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без присутності представника Стрийської міської ради у зв`язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні та просить вирішити дану справу відповідно до вимог законодавства (а.с.117). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.29-30). Ухвалою від 16.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.50). Ухвалою судового засідання від 05.04.2021 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи (а.с.68). 25.01.2021, 26.01.2021, 18.02.2021, 05.04.2021 судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/5160/20 представника відповідачкв ВК Стрийської міської ради (а.с.43, 46, 52, 71). 18.02.2021, 05.04.2021 судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/5160/20 представника третьої особи Департамент ДАБІ у Львівській області (а.с.53, 70). Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, ознайомившись з поясненнями представника третьої особи, з`ясувавши обставини, на які представник позивачів посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 19.11.2007 [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка складалася з двох житлових кімнат житловою площею 35,2 кв. м і кухні (загальна площа 45,6 кв. м), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.11.2017, зареєстровано в реєстрі за №8413 (а.с.10). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.11). Згідно з технічним паспортом від 10.07.1997, по [ADDRESS] знаходиться квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, кухні та обладнана підвалом (а.с.12). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2010 розірвано шлюб зареєстрований 20.07.1991 між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.08.2017 у Стрийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №357. [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 19.08.2017 серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до технічного паспорта від 20.10.2020 (а.с.13-14), по [ADDRESS] знаходиться квартира [ADDRESS] , яка складається з двох поверхів. На 1-му поверсі розмішені: коридор, кухня, житлова кімната та санвузол, загальною площею 47.2 кв. м, на 2-му поверсі розмішені: коридор, три житлові кімнати та балкон, загальною площею 66.0 кв. м. Згідно довідки від 20.10.2020 вих. №1020/20 - IV (H), квартира [ADDRESS] має два поверхи загальною площею 113,2 кв. м, інвентаризаційна вартість квартири становить 380 462 грн (а.с.15). Квартира [ADDRESS] , готова до надійної та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження від 21.10.2020 (а.с.18-21). 13.10.2020 [PERSON] відмовлено в оформленні права власності на квартиру [ADDRESS] , та роз`яснено, що для оформлення квартири внаслідок проведення її самочинної реконструкції з влаштуванням мансардного поверху, необхідно звернутися до державного реєстратора прав, попередньо визнавши право власності на зазначений об`єкт, що підтверджується листом першого заступника міського голови вих 314/2169 від 13.10.2020 (а.с.24). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є власниками квартири [ADDRESS] , подали до суду заяви за змістом яких [PERSON] та [PERSON] здійснили реконструкцію квартири [ADDRESS] у 2015 році, дана реконструкція з надбудовою другого поверху над квартирою [ADDRESS] не порушує їх інтереси, вони не заперечують проти задоволення позову та узаконення реконструйованої квартири (а.с.81, 88, 91, 94). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, положенням статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Такими даними можуть бути показання свідків. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частиною 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2 статті 372 ЦК України). Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Відповідно до приписів частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено пунктах 9 та 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону, у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. З правової позиції Верховного Суду України (у справі № 6-130 цс 13) вбачається, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами сторони позивачів, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони по справі перебували у шлюбі з 20.07.1991 по 20.20.2010 і за час шлюбу придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . За час шлюбу та після його розірвання, позивачі здійснили реконструкцію придбаної квартири шляхом добудови мансардного приміщення. 20.10.2020 ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на реконструйовану квартиру. Звітом про проведення технічного обстеження від 21.10.2021 встановлено можливість надійної експлуатації квартири [ADDRESS] , однак реконструйовану квартиру не прийнято в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано. Позивачі зверталися з заявою про оформлення права власності до Стрийської міської ради, однак їм відмовлено в оформленні такого та роз`яснено, що для оформлення права власності на квартиру внаслідок проведення її самочинної реконструкції з влаштуванням мансардного поверху, необхідно звернутися до державного реєстратора прав, попередньо визнавши право власності на зазначений об`єкт. Відсутність порушення прав та законних інтересів сусідів позивачів у зв`язку із реконструкцію квартири підтверджується поданими заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є власниками квартири [ADDRESS] , в яких вони підтвердили, що реконструкція з надбудовою мансардного поверху над квартирою [ADDRESS] не порушує їх інтереси, та вони не заперечують проти задоволення позову та узаконення реконструйованої квартири. Із звіту про проведення технічного обстеження квартири від 21.10.2020, встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд і можливість його безпечної експлуатації, а тому суд доходить висновку, що при проведенні будівельних робіт позивачами були дотримані необхідні санітарні та будівельні норми, права та свободи інших осіб не порушувались. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних і держави. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд зазначає, що факт придбання та реконструкції сторонами квартири за час їх шлюбу та належність його сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя сторонами визнається, відтак ця обставина не підлягає доказуванню і дозволяє суду дійти висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання реконструйованої квартири об`єктом спільної сумісної власності сторін. За загальним правилом частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Збільшення або зменшення частки співвласника є правом суду і таке може бути ним реалізоване за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи неможливість оформити право власності на реконструйовану квартиру в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на реконструйовану квартиру, суд доходить переконання про наявність невизнаного права позивачів щодо належного їм майна, яке, в силу вищевикладеного, підлягає захисту шляхом визнання права власності на це майно, тому позов підлягає до задоволення повністю. На підставі статей 357, 376, 383 Цивільного кодексу України, статей 63, 70 СК України та

Outcome: approved