Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.07.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.03.2010 року за період з 11.03.2010 року по 31.05.2017 року в розмірі 67095,01 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що виконавчий напис вчинено всупереч вимог ст.87, ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки в нотаріальній формі кредитний договір між нею та АТ КБ «ПриватБанк» не укладався, період охоплений виконавчим написом перевищує сім років два місяці, запропонована до стягнення сума не є безспірною. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не скористався правом подання відзиву на позов. Позиція інших учасників справи. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович виконав вимогу суду про витребування доказів, надав суду завірену копію матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Правом на подання пояснень не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) надав суду копію матеріалів виконавчого провадження АСВП 54927716. Правом на подання пояснень не скористався. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 24 лютого 2020 року. Провадження у справі відкрито 28 лютого 2020 року. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Того ж дня ухвалено задовольнити клопотання позивача про витребування доказів., витребувано матеріали виконавчого провадження та виконавчого напису. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 11 березня 2010 року [PERSON] заповнила та подала Банку заяву-анкету № [NUMBER] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Анкета містить відмітку про отримання [PERSON] платіжної картки кредитна «Універсальна» з кредитним лімітом 5 000,00 грн. Інших даних про умови кредитування анкета не містить. Відповідно до змісту заяви-анкети [PERSON] погодилась з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифів, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Станом на 31.05.2017 року згідно розрахунку боргу [PERSON] не повернуто 13215,90 грн тіла кредиту, 46418,98 грн відсотків, 3788,94 грн пені, 3671,19 грн штрафів, а всього 67 095,01 грн. 26 червня 2017 року Банк скерував [PERSON] вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором протягом п`яти днів з дня відправлення письмової вимоги. 29 червня 2017 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. з заявою про вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису представником Банку приватному нотаріусу Швецю Р.О. надані такі документи: - заяву про вчинення виконавчого напису; - копія договору про надання банківських послуг (анкета-заява позичальника); - виписка з рахунку боржника про заборгованість, - копія письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором; - підтвердження надіслання вимоги про усунення порушень кредитного договору. 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 8070, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів на загальну суму 67095,01 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.03.2010 року. 18 жовтня 2017 року заступником начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження 54927716 за заявою Банку на підставі виконавчого напису №8070 від 12.07.2017 року. 05 лютого 2020 року державним виконавцем дане виконавче провадження об`єднано з виконавчим провадженням 52528944 за виконавчим листом виданим Ковельським міськрайонним судом 11.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 22258,97 грн. За змістом рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2013 року, на виконання якого видано виконавчий лист, заборгованість визначена за тим же кредитним договором б/н від 11.03.2020 року за період з 11.03.2010 року по 31.08.2013 року в розмірі 22 258,97 грн. 05 лютого 2020 року державним виконавцем постановлено звернути стягнення за зведеним виконавчим провадженням на доходи боржника, які та отримує в Головному управлінні Пенсійного фонду України. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке: Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині зокрема доповнення Переліку пунктом 2: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису діяв пункт 1 Переліку, який передбачав, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов щодо збільшення кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, збільшеного строку позовної давності, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведене доводить недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12 березня 2020 року у справі справа № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена ст.50 Закону України «Про нотаріат». Зокрема, суд вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ( постанова Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц). У цій справі надані Банком нотаріусу документи не містили даних про домовленість щодо збільшення строку позовної давності, даних про строки кредитування та умови повернення кредиту, а тому не могли слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача за період понад три роки. При встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved