Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Рішенням Єнакієвського міського суду Донецької області від 02 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до житлово-будівельного кооперативу «Роксолана», третя особа- [PERSON] про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування відмовлено; у задоволені зустрічного позову [PERSON] до Єнакіївської міської ради, житлово-будівельного кооперативу « Роксолана» про визнання права власності відмовлено. З рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, разом з якою справа надійшла до апеляційного суду Донецької області. В своїй апеляційній скарзі апелянт вважає рішення суду таким, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначив, що суд посилався на положення ст. 55 Примірного Статуту ЖБК і дійшов висновку, що оскільки він, [PERSON] не був членом ЖБК, тому він має право на успадкування лише частки паєнагромадження сплаченого за цю квартиру померлого спадкодавця, і на цій підставі відмовив у задоволені позовних вимог. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини пай за квартиру [ADDRESS] повністю виплачений і його батько, [PERSON], згідно ст. 384 ЦК України є її власником. Це передбачено п.п. «б» п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» якою передбачено, що у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Аналогічне передбачено у постанові Пленуму ВС України від 18.09.1987 року « Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», а саме, що після завершення плати - про право на частку у праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 8 травня 2008 року « Про судову практику по справам про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входить частина внесеного пайового внеску, що належала померлому. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається,відповідно, квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Вважає, що суд першої інстанції помилково визначив, що об»єктом спадкування для позивача [PERSON] є паєнагромадження, а не квартира. Вважає, що до позивача після смерті спадкодавця перейшло право на 13/20 квартири. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови рішення Єнакієвського міського суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ЖБК «Роксолана» про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування та ухвалити нове рішення. яким задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. ЖБК « Роксолана», Єнакіївська міська рада, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою у розгляді справи. Вислухавши суддю - доповідача, учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи. апеляційний суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] звернувся до суду із позовом до ЖБК «Роксолана», третя особа - [PERSON] про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], який був членом кооперативу «Роксолана» та мав у цьому кооперативі квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька він є єдиним спадкоємцем першої черги. Оскільки правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування. Цивільну справу за позовом [PERSON] ухвалою Єнакіївського міського суду від 25.10.2013 було об'єднано у одне провадження з позовом [PERSON] до Єнакіївської міської ради, житлово-будівельного кооперативу «Роксолана» про визнання права власності. Свій позов [PERSON] мотивувала тим, 04.03.1991 було зареєстровано шлюб із [PERSON] 23.05.1991 на підставі рішення виконавчого комітету Єнакіївської міської Ради народних депутатів № 243/9 від 15.05.1991 [PERSON], як члену кооперативу «Роксолана», було видано ордер на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Вона 29.08.1994 внесла у касу правління ЖБК «Роксолана» суму у вигляді паєнакопичення в розмірі 9438 рублів за вказану вище квартиру, одночасно була прийнята у члени цього кооперативу. 24.10.2007 шлюб між [PERSON] та нею було розірвано, а [INFO] помер [PERSON] Просила визнати за нею право власності на квартиру. за адресою: [ADDRESS]. Судом першої інстанції [PERSON] у задоволені позову було відмовлено у зв»язку з тим, що нею не визначена частка у паєнагромадженні яка належить їй. Рішення суду [PERSON] не оскаржувалося. Судом встановлено, що 02 березня 1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 23 травня 1991 року [PERSON] було видано ордер № 59/05 на житлове приміщення у житлово-будівельному кооперативі «Роксолана» на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] на сім»ю з 3-х осіб: [PERSON], [PERSON] та її сина [PERSON] Протоколом загальних зборів членів кооперативу «Роксолана» від 24.06.2000 року [PERSON] було прийнято у члени кооперативу, як особу яка є співвласником квартири. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 24.10.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління і юстиції Донецької області 24 жовтня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. ЖБК «Роксолана» 22 липня 2013 року [PERSON] було видано довідку за № 200, з якої вбачається, що вона є власником квартири [ADDRESS] і паєнакопичення в розмірі 9438 руб., яке вона сплатила 29.08.1994. Окрім того, з довідки, виданої ЖБК «Роксолана» 02.08.2013 за № 205, вбачається, що за квартиру [ADDRESS] було сплачено пай у розмірі 2799 руб. - [PERSON] та [PERSON]; пай у розмірі 6639 руб. - [PERSON] та [PERSON] у період з 1991 по 29.08.1994. Згідно довідки ЖБК «Роксолана» від 02.08.2013 № 223 вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS]. Проте, правовстановлюючі документи на спірну квартиру відсутні. Таким чином, судом встановлено, що на час смерті [PERSON] пай за спірну квартиру виплачений повністю, а тому зазначена квартира є спадщиною. Згідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» (у редакції на 29.08.1994) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Зазначена позиція викладена і у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування». Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно частині 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового ) кооперативу стає її власником. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову [PERSON] посилався на те, що [PERSON] не є членом ЖБК «Роксолана», тому він має право на успадкування лише частки паєнагромадження померлого [PERSON], сплаченого за квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим його позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. Так, спадщиною померлого члена кооперативу є пай, якщо спадщина відкрилася до 1 липня 1990 року, тобто до набрання чинності Законом СРСР « Про власність» (який згідно з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991року - часом набрання чинності Законом України « Про власність» від 7 лютого 1991 року ) та відповідно до ст.145 ЖК УРСР та п.43 Типового статуту ЖБК і п.п.7,55 Примірного статуту. Спадкоємцям, що не користувались жилим приміщенням спадкодавця і тим, що відмовились від подальшого користування ним, кооператив виплачує успадкований пай або його частку ( п.п.4,5 п. 43 Типового статуту ЖБК ) Згідно пп. б). п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу,гараж, іншу будівлю або приміщення,надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Рішення суду в частині відмови у задоволені [PERSON] і підстави з яких він дійшов до такого висновку є помилковими, а тому апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу внесли пай у розмірі 6639 руб., вселилися у квартиру [ADDRESS], тому вказана вище квартира є їх спільним майном. Оскільки склад спадщини, згідно зі статтею 1218 ЦК України, визначається на момент відкриття спадщини, то до спадкоємців переходить частка у спільній власності спадкодавця у тому обсязі, у якому вона існує на цей момент. [PERSON] звертаючись до суду, з позовом про визнання права власності звернувся до Житлово - будівельного кооперативу «Роксолана», а [PERSON] яка є членом ЖБК і з 1991 року проживає у квартирі,спільно з [PERSON] вносила пай- зазначив у якості третьої особи. Апеляційний суд вважає, що [PERSON] позов заявлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволені позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» яким передбачено, що суд не має права зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов»язаний вирішити справу за тим позовом, що пред»явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Окрім того, згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини, проте відомості про відмову у видачі йому свідоцтва про спадщину - відсутні. Аналізуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. З огляду на те, що позов [PERSON] заявлений до неналежного відповідача, у задоволені позову про визнання права власності слід відмовити.

Outcome: partial