Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до Ходорівської міської ради Львівської області (відповідач), треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~Жидачівська державна\~нотаріальна контора,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,в якій просить визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] , як на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що будинок в [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспного двору, головою якого був [PERSON] 12.12.1997 [PERSON] склав заповіт, яким належний йому на праві приватної власності зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами заповів йому. З дня народження та на день смерті спадкодавця він був постійно прописаний та проживав разом з дідом [PERSON] у зазначеному будинку. На даний час продовжує там проживати, тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки вступив у оперативне управління спадковим майном. Він звернувся у державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у оформлені спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.58), в якому зазначив про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у поданому до суду відзиві зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов визнають, не заперечують щоб право власності визнали за позивачем. Третя особа завідувач Жидачівської ДНК в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач подав заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності та призначення справи о судового розгляду по суті (а.с.26). Третя особа [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та незаперечення проти визнання права власності на майно за позивачем (а.с.66). Третя особа [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та незаперечення проти визнання права власності на майно за позивачем (а.с.68). Третя особа завідувач Жидачівської ДНК подав заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти задоволення позовних вимог (а.с.51). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.44-45). Ухвалою підготовчого засідання від 30.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.70-71). Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 12.12.1997 [PERSON] заповів все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право своєму внукові [PERSON] (а.с.6). Згідно з свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.09.2012 [PERSON] помер [INFO] у с. Дуліби Жидачівського району Львівської області (а.с.5). Довідкою виконавчого комітету Ходорівської міської ради №490 від 05.12.2016 встановлено, що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до постанови Жидачівської ДНК від 15.12.2016 [PERSON] відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлому і є спадковим майном (а.с.14). Згідно з довідками виконавчого комітету Ходорівської міської ради №510 від 07.12.2016, №537 від 15.12.2016, №614 від 22.10.2020, [PERSON] дійсно проживала до дня смерті, яка наступила [INFO] в с.Дуліби Жидачівського району Львівської області. На день смерті померлої в даному дворі проживав чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . У виконкомі Отиневицької сільської ради від [PERSON] заповіт не посвідчувався. [PERSON] дійсно проживав до дня смерті, яка наступила [INFO] в с. Дуліби Жидачівського району Львівської області. На день смерті померлого в даному дворі проживав онук [PERSON] . В Отиневицькій сільській раді від [PERSON] посвідчувався заповіт (а.с.8, 9, 64). З технічного паспорта від 29.12.2017 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок «А-1», загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., погріб «Г», вбиральня «Д», огорожа 1 (а.с.25-29). Витягом з погосподарської книги №615 від 22.10.2020 встановлено, що господарство по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспний двір і рахується за власником [PERSON] , який помер [INFO] , та онуком [PERSON] (а.с. 65). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Так, згідно з положеннями частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до приписів статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 563 ЦК УРСР якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Крім цього, у будинку проживали дружина голови двору [PERSON] та онук [PERSON] . За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина на належні їй права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з її смертю. Спадкоємцем першої черги за законом відповідно до вимог статті 529 ЦК УРСР був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, залишившись проживати у спірному житловому будинку та користуватися ним. За життя [PERSON] юридично спадщину не оформив, однак зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало йому на день смерті, і на що він за законом мав право заповів своєму внукові [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, залишившись проживати у спірному житловому будинку та користуватися ним. Водночас [PERSON] позбавлений можливості у позасудовому порядку юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved