Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Пятниця Л.М. звернулась до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог Пятниця Л.М. зазначила, що вона є власником квартири № 116 по вїзду Набережному в смт. Пісочин Харківського району Харківської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 171418, виданого 07.02.2006 р. виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. У вказаній квартирі зареєстрований син позивача - [PERSON], який з 2014 року по місцю реєстрації не проживає, його місце проживання на даний час Пятниці Л.М. не відомо. Позивач зазначила, що [PERSON] протягом усього часу відсутності за місцем своєї реєстрації не приймає ніякої участі у витратах по утриманню квартири, сплаті комунальних платежів, а доходів Пятниці Л.М. не вистачає на оплату комунальних платежів, розмір яких залежить від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, у звязку з чим, права Пятниці Л.М., як власника квартири, обмежені та вона вимушена нести додаткові витрати. 15 лютого 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 01 березня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], вїзд Набережний[ADDRESS]. 03 березня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач Пятниця Л.М. у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, в разі неявки відповідача просила суд ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Виходячи з наведеного та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Пятниця Л.М. є власником квартири № 116 у будинку № 10 по вїзду Набережному в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 171418, виданого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9774514 від 07.02.2006 р. (а.с. 4-5) . З копії довідки № 478 від 12.02.2018 р., виданої виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради вбачається, що за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вїзд Набережний[ADDRESS], станом на 12.02.2018 р. зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з акта обстеження квартири за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вїзд Набережний[ADDRESS], складеного депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, зі слів сусідів на момент обстеження за даною адресою встановлено, що [PERSON], [INFO], з січня 2014 року і по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає, його особистих речей у цій квартирі немає (а.с. 8-9). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація проживання відповідача у будинку перешкоджає Пятниці Л.М. розпорядитись своєю власністю, в неї виникають складності із оплатою комунальних платежів, вартість яких розраховується відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Відповідно до положень, закріплених в ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Доказів, які б підтверджували факт того, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачам у користуванні спірним будинком, суду надано не було. Таким чином судом встановлено, що відповідач залишається зареєстрованими у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, оскільки фактично він не проживає у спірному будинку, утримання квартири та сплату комунальних платежів здійснюється Пятницею Л.М., про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 25 30). Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які є і не були членами його сімї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16. Враховуючи вищевикладене, позовна заява Пятниці Л.М. підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача відповідно до її заяви.

Outcome: approved