Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Однак, при ухваленні вказаного рішення суду не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат сторін у справі на правничу допомогу, зважаючи, що представником відповідача заявлено в установленому порядку про надання доказів витрат на правничу допомогу у порядку статті 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У контексті вказаної статті процесуального закону, враховуючи характер вирішуваного питання та сукупності наявних в матеріалах справі доказів, суд не вбачає необхідності виклику сторін в судове засідання. Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує із матеріалів справи як позивач, так і відповідач користувалися правничою допомогою під час розгляду цієї справи та понесли витрати у зв`язку із цим. Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до ч. 3 ст. 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, про що неодноразово вказувалося Верховним Судом. Визначаючись з розподілом витрат відповідачки [PERSON] на правничу допомогу, суд враховує, що [PERSON] скористалася правовою допомогою адвоката, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 29 жовтня 2020 року та сплатила за його послуги кошти в розмірі 3500,00 грн, що підтверджується квитанцією №б/н від 29.10.2020 року та квитанцією №б/н від 26.03.2021 року. Відповідно до п.п.3.1 п.3 договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається з розрахунку години роботи адвоката - 500 грн. Як вбачається із розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу по справі №127/19808/20, понесених [PERSON] , загальна тривалість надання правової допомоги по справі становить 7 годин за які адвокатом надавались послуги з підготовки відзиву на позов, підготовки заяв, клопотань та адвокатського запиту, а також участі у судових засіданнях, вартість яких становить 3500 грн. Суд враховує саме витрати, які містять детальний опис, та зазначає, що вказані витрати на правничу допомогу відповідача [PERSON] пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому при їх розподілі суд враховує результат розгляду справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, у разі відмови в позові покладаються на позивача, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, витрати на правничу допомогу залишаються за позивачем. Таким чином, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягає стягненню 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved