Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 27 червня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, яким просить суд стягнути на його користь 12 519 гривень на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на нього було незаконно складено працівниками Шевченківської поліції два адміністративні протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185 та 124 КУпАП, а також незаконно винесено про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Вказані адміністративні провадження в подальшому закриті судом через відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень. В день складання адміністративних матеріалів та винесення постанови 13.12.2018 року працівниками поліції незаконно був арештований його автомобіль, який йому повернули лише 29.12.2018 року, на протязі цих 17 днів він не міг користуватися своє власністю, так як автомобіль був вилучений без будь-яких пояснень. 13.12.2018 року за завідомо неправдивим повідомленням про вчинення злочину за заявою працівника поліції Гука В . М. проти позивача були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 28.12.2019 року дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. Позивач зазначає, що діями поліцейських при складенні адміністративних протоколів, постанови було завдано значної шкоди його здоров`ю. Він знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: 2-га ступінь 3 ст. кризовий перебіг,синусове порушення серцевого ритму. Незаконні дії поліцейських спонукали його до значних фізичних перенавантажень і він в зв`язку з цим приймав ліки. Дії поліцейських вплинули на його фізичний та психологічний стан, значно погіршили його здоров`я. Позивач постійно відчував нервову напругу, викликану необхідністю змінити свій спосіб життя, через виклики до суду він був змушений на протязі тривалого часу з 13.12.2018 року по 06.03.2019 року приймати участь у судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість. Після свавілля поліцейських і розгляду справ в судах позивач знаходився на лікуванні в Шевченківській лікарні з 25.03.2019 року по 03.04.2019 року на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: високий кризовий перебіг, порушення серцевого ритму. Події по притягненню позивача до адміністративної відповідальності призвели до виникнення величезної психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, які посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, судовими викликами до суду (більше шести разів) для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи, де позивач повинен був захищатись від незаконного звинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я, позивач втратив можливість нормальної працездатності та інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому і страх перед органами поліції, які в подальшому продовжували перешкоджати його підприємницькій діяльності. Оскільки, позивач незаконно перебував під судовими розглядами на протязі 3 місяців та 4 днів (з 13.12.2018 і по 16.03.2019 року), що призвело до обмеження прав та втрат нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило докладати значних зусиль для організації-свого життя, розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, розмір моральної шкоди обґрунтовував пославшись на Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(3 місяці х 4 173,00 грн.) = 12 519 грн. Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Харківській області надано відзив на позов [PERSON] , де зазначено, що відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відзиві вказано, що позивач помилково вважає, що складання постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення суперечить чинному законодавству. Позивач зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, з чим не погодився відповідач, оскільки сектор реагування патрульної поліції Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області не є органом досудового розслідування та не здійснює оперативно-розшукову діяльність. Під час досудового розслідування не допущено порушень вимог КПК України, усі процесуальні та слідчі дії слідчим проведено згідно чинного законодавства. Позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій слідчого. Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення в якості відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі 12 519 гривень, то позивачем не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, - протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. З доданої довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги Шевченківського району» не вбачається зв`язку між зверненням позивача до лікувального закладу і складанням працівниками поліції протоколів та винесенням постанови про адміністративне правопорушення. Отже довідка не є належним доказом спричинення позивачу моральної шкоди. [PERSON] не притягався до кримінальної відповідальності, не перебував під судом і слідством, у кримінальному провадженні №12018220450000319 від 13.12.2018 не мав статусу підозрюваного, обвинуваченого (підсудного), запобіжних заходів до нього не застосовувалося, його права не були порушені або обмежені. Він звернувся до суду з позовом, реалізовуючи своє право на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю. Процесуальні дії: Ухвалою суду від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачі жодного разу в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, були повідомлені про час та місце слухання справи, що підтверджується копіями судових повісток про виклик до суду в матеріалах справи (а.с. 20,21,22,23,36,37), а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.27,28, 38,39). Від відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на позов позивача (а.с.30-33). Оскільки від відповідачів не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, матеріали адміністративних справ, які перебувають в провадженні Шевченківського районного суду Харківської області, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню до правовідносини пов`язаних з відшкодуванням шкоди позивачу, завданої службовою особою органу державної влади, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 017762 від 14.01.2019 року, [PERSON] 13 грудня 2018 року , біля 08.30 години, керуючи автомобілем марки «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ», реєстраційний номер [NUMBER] на автошляху Чугуїв -Мілове 400м+550м Шевченківського району Харківської області, не впевнився в безпечності руху та здійснив наїзд на працівника поліції [PERSON] , чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпроАП (а.с.6). Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року справа № 637/39/19 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпроАП було закрито судом за відсутності в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення (а.с.7). З протоколу про адміністративне правопорушення серії № ГР 068814 від 13 грудня 2019 року вбачається, що 13 грудня 2018 року приблизно о 08.35 годині на автошляху (Чугуїв-Мілове) 40+300 км Шевченківського району Харківської області [PERSON] здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, а саме не виконав вимогу залишитися на місці, внаслідок чого здійснив наїзд на працівника поліції. Дії [PERSON] кваліфіковані за ст.185 КУпроАП (а.с.9). Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 14 січня 2019 року у справі № 637/26/19 провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.185 КУпроАП було закрито судом за відсутності в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення (а.с.8). Постанову поліцейського у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 854272 від 13.12.2018 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 06 березня 2019 року ( справа № 637/211/19) - визнано незаконною та скасовано (а.с. 15-17). Слідчим СВ Шевченківського ВП Куп`янського ВГІ ГУ НП в Харківській області Артюховим 13.12.2018 року було внесеного відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220450000319 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого позивачем. 21.12.2018 року слідчим до Шевченківського районного суду було направлено клопотання про арешт тимчасово вилученого майна автомобіля марки «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу (а.с45-47). 26.12.2018 року ухвалою Шевченківського районного суду слідчому було відмовлено в арешті автомобіля і зобов`язано повернути автомобіль позивачу (а.с.48-50). Автомобіль позивачу був повернутий лише 29.12.2018 року ( розписка позивача про отримання автомобіля а.с.11). 28.12.2018 року слідчий виніс постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального злочину (а.с. 12-14). Мотивована оцінка аргументів сторін. Позивач зазначає, що діями поліцейських при складенні адміністративних протоколів, постанови йому було завдано значної шкоди його здоров`ю. Незаконні дії поліцейських спонукали його до значних фізичних перенавантажень. Дії поліцейських вплинули на його фізичний та психологічний стан, значно погіршили його здоров`я. Позивач постійно відчував нервову напругу, викликану необхідністю змінити свій спосіб життя, він був змушений на протязі тривалого часу з 13.12.2018 року по 06.03.2019 року приймати участь у судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість. Позивач знаходився на лікуванні в Шевченківській лікарні з 25.03.2019 року по 03.04.2019 року, на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: високий кризовий перебіг, порушення серцевого ритму. Оскільки, позивач незаконно перебував під судовими розглядами на протязі 3 місяців та 4 днів (з 13.12.2018 і по 16.03.2019 року), що призвело до обмеження прав та втрат нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило докладати значних зусиль для організації-свого життя, розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, обґрунтував пославшись на Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»: (3 місяці х 4 173,00 грн.) = 12519грн. З наданої позивачем виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, позивач є фізичною особою- підприємцем, вид діяльності роздрібна торгівля (а.с.26). За період незаконного позбавлення майна позивача - автомобіля з 13.12.по 29.12.2018 року позивач був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю. З вищевикладеного і наданих позивачем доказів вбачається, що позивачу було завдано моральної шкоди службовими особами органу державної влади. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В даному випадку за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є складення адміністративних протоколів і подальше адміністративне провадження, даних про застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом установлено не було, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, визнання незаконною та скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення в вигляді штрафу, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень, винесення постанови про накладення штрафу). Посилання Головного управління Національної поліції в Харківській області на те, що працівники поліції діяли у межах своїх повноважень і вони не несуть відповідальності відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття 2-х справ про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення, скасування постанови про накладення штрафу, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Тому посилання відповідача на деліктні правовідносини не ґрунтується на законі в даному випадку. Суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2 ст.5 ЦПК України). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає доведеним позивачем факту наявності моральної шкоди, що завдана йому трьома провадженнями у справах про адміністративні правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд вважає що вона обґрунтована в цьому розмірі 12 519 гривень хоча позивач послався на інший Закон виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість проваджень у справах про адміністративні правопорушення, яке здійснювалось три місяці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, стан здоров`я позивача, який має гіпертонічну хворобу, тобто хворобу, за якою протипоказані нервово-психічні навантаження, оскільки наявна загроза гіпертонічного кризу. В пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Норми права, які суд застосовує, та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, суд вважає, що стягнення коштів для відшкодування компенсації моральної шкоди саме з держави, відповідно до ст.1174 ЦК України, та в порядку визначеному постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року (в редакції постанови КМУ №45 від 30.01.2013 року) відповідає інтересам позивача та знаходиться в межах його позовних вимог. Норми права, на які посилаються сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Суд погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позов Головного управління Національної поліції в Харківській області, про те, що сектор реагування патрульної поліції Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області не є органом досудового розслідування та не здійснює оперативно-розшукову діяльність, тому сфера дії Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на спірні правовідносини не розповсюджується. В даному випадку за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, така шкода повинна відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, про що також було зазначено і в постанові Верховного Суду 10.січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, судовий збір не справляється.

Outcome: approved