Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Санаторій «Одеський» звернувся з вказаним позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні приміщеннями санаторію «Одеський» у будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інвентарний № 11), що входить до цілісного майнового комплексу санаторію «Одеський» та знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом звільнення цих приміщень відповідачами. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі користуються приміщеннями санаторію «Одеський» без достатніх правових підстав і добровільно звільнити займану площу не бажають. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Інші учасники процесу до суду не з`явились, причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли до 1.01.2004р., але продовжують існувати по цей час. Указом Президента України № 970\\2002 від 31 жовтня 2002р. «Про деякі питання удосконалення використання санаторно-курортних закладів» та розпорядженням Кабінету Міністрів України за № 131-р від 12 березня 2003р. «Про передачу цілісних майнових комплексів військових санаторіїв» цілісний майновий комплекс Одеського військового санаторію (військової частини [NUMBER] ) був переданий зі сфери управління Міністерства Оборони України до сфери управління МНС України. Наказом Міністра МНС України за № 95 від 02 квітня 2003р. на базі цілісного майнового комплексу військового санаторію «Одеський» було створено санаторій МНС «Одеський», що складається з будівель за інвентаризаційними №№1,2,11,14-18, 20-24. На підставі наказу ДСНС України від 30.05.2013 року № 365 «Про зміну найменування санаторію МНС України «Одеський» та затвердження його Статуту в новій редакції» санаторій МНС «Одеський» змінив найменування на санаторій «Одеський». 14 квітня 2003 року складений акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію (в/ч [NUMBER] ) до сфери управління МНС, уякому зазначено, що у приміщенні будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інвентаризаційний №11) на підставі наказу начальника Одеського гарнізону від 26 квітня 2003р. № 34 дозволено тимчасове розміщення 21 сім`ї військовослужбовців гарнізону. Фактично проживає 30 сімей. У підпункті «б» пункту 3 вказаного акту зазначено, що питання виселення сімей, що тимчасово проживають на законних підставах у приміщеннях лікувального корпусу санаторія «Одеській» Міністерство Оборони України буде вирішувати шляхом надання житла в порядку чинного законодавства України. Згідно ст.58 ЖК УРСР ордера є єдиною підставною для вселення в надане жиле приміщення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та члени її сім`ї заселилися в приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 81,35 кв.м, 3-й поверх, на підставі договору оренди для проживання та надання комунальних послуг від 15.01.2003р., укладеного між в\\ч [NUMBER] та [PERSON] . З акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію (в\\ч [NUMBER] ) до сфери управління МНС від 14.04.2003р. вбачається, що під час обстеження приміщення будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інв.№11), встановлено, що технічний стан приміщень не відповідає санітарно-гігієнічним вимогам, правилам протипожежної безпеки, передбаченими для проживання, через знаходження будівлі в аварійному стані. З листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.08.2013р. вбачається, що «статус «гуртожиток» приміщенням будівлі №11 санаторію «Одеський» не надавався, дозволів та ордерів на зайняття вказаного приміщення не видавалося. Позивач є державною організацією заснованій на державній власності і є госпрозрахунковим закладом (п.1.1 та п.3 Статуту). Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки спірне приміщення позивача не є житловим фондом, у розумінні ст.ст.4-6 ЖК УРСР, і не призначені для постійного проживання громадян, а є санаторним закладом профілакторієм, то відповідачі безпідставно проживають на його території, не мають встановлених ст.58 ЖК УРСР підстав для постійного проживання в санаторії, чим чинять, у розуміння ст.ст.319,319 ЦПК України, перешкоди позивачу у користуванні його майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по 49,32 грн. (243,60 / 5) з кожного.

Outcome: approved