Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Chevrolet Aveo», д.р.з. [NUMBER] .; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля у розмірі 22\~752,90 грн. 90 коп.; визнано 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , , особистою приватною власністю [PERSON] у порядку поділу майна подружжя; у задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Крім цього, зазначеним рішення суду частково задоволено зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання часток квартири особистою приватною власністю, а саме: визнано 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] ; у задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. 15.04.2021 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача за первісним позовом [PERSON] витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у розмірі 40 000 грн. 20.04.2021 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 14 000 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились. Представник [PERSON] [PERSON] надала суду заяву про розгляд заяв про ухвалення додаткового рішення без її участі та участі позивача. Представник у своїй заяві наполягала на стягненні з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 14\~000 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились. [PERSON] надав суду заяву про розгляд заяв про ухвалення додаткового рішення без його участі та участі його представника. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідну заяву [PERSON] надала суду 02.12.2020 року та 09.03.2021 року, а [PERSON] звернувся усно під час засідання. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України). Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на отримання професійної правничої допомоги, суду надано: Договір про надання правової допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року; Додаткову угоду № 1 від 14.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.04.2021 року до Додаткової угоди № 1 від 14.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року; Довідку № 22/19/21 від 15.04.2021 року на підтвердження виконання [PERSON] умов Додаткової угоди № 1 від 14.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на отримання професійної правничої допомоги, суду надано: Договір про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року; Додаток № 1 (Перелік вартості послуг за договором) від 21.02.2020 року до Договору № 13/02 від 13.02.2020 року; Акт № 1 надання послуг від 03.03.2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року; Додаток № 2 (Перелік вартості послуг за договором) від 30.07.2020 року до Договору № 13/02 від 13.02.2020 року; Акт № 2 надання послуг від 03.08.2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року; Акт № 3 надання послуг від 26.03.2021 року до Договору про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року. Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування [PERSON] та [PERSON] витрат на правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. Водночас, суд вважає, що заяви представника позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] та представника відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Скримою В.А. було укладено Договір про надання правової допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року. В своїй заяві про ухвалення додаткового рішення від 20.04.2021 року [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею при розгляді даної цивільної справи витрати на правничу допомогу у розмірі 14\~000 грн. Вказані витрати відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 22/19 від 27.11.2019 року складаються з: 1 000 грн. правовий аналіз наданих документів, 1 000 грн. складання позовної заяви; 500 грн. подання позовної заяви; 1\~000 грн. підготовка відповіді на відзив; 2\~000 грн. підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву; 500 грн. підготовка заяви в порядку ст. 93 ЦПК України; 1\~000 грн. підготовка адвокатських запитів № 10 від 19.02.2020 року та № 13 від 22.04.2020 року; 7\~000 грн. участь адвоката у семи судових засіданнях. Разом з тим, матеріали справи не містять копії або оригіналів адвокатських запитів № 10 від 19.02.2020 року та № 13 від 22.04.2020 року складених [PERSON] . Також, в матеріалах справи відсутні відповіді, адресовані [PERSON] на запити із такими реквізитами. Таким чином, суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи адвокатом Скримою В.А. не було надано [PERSON] правничі послуги зі складання адвокатських запитів № 10 від 19.02.2020 року та № 13 від 22.04.2020 року на загальну суму 1\~000 грн., а тому [PERSON] фактично понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 13\~000 грн., а не 14\~000 грн., як зазначено у Додатковій угоді до Договору. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , суд дійшов до такого. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Тивоненко Д.Р. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року. В своїй заяві про ухвалення додаткового рішення від 15.04.2021 року [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним при розгляді даної цивільної справи витрати на правничу допомогу у розмірі 40\~000 грн. Вказані витрати відповідно до Актів № 1, № 2 та № 3 надання послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року; складаються з: 3\~000 грн. - консультації щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку; 5\~000 грн. складання відзиву на позовну заяву; 1\~000 грн. подача відзиву до суду; 2\~000 грн. консультація щодо можливості та доцільності пред`явлення зустрічного позову; 4\~000 грн. складання зустрічного позову; 1\~000 грн. підготовка до подачі зустрічного позову до суду через Електронний суд; 2000 грн. представництво в одному судовому засіданні; 22\~000 грн. представництво у судових засіданнях (07.05.2020 року, 17.06.2020 року, 05.08.2020 року, 11.05.2020 року, 31.08.2020 року, 14.09.2020 року, 20.10.2020 року, 03.12.2020 року, 22.01.2021 року, 16.03.2021 року, 14.04.2021 року). З акту № 3 надання послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 13/02 від 13.02.2020 року, а також п. 4 Акту № 2 до вказаного договору, вбачається що вартість послуг [PERSON] з представництва [PERSON] у судових засіданнях складає разом 24\~000 грн. з розрахунку того, що у справі було проведено 12 судових засідань. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] представляв інтереси [PERSON] лише у шести судових засіданнях по даній справі, а саме: 31.08.2020 року, 14.09.2020 року, 03.12.2020 року, 22.01.2021 року, 16.03.2021 року та 14.04.2021 року. Крім того, судом призначались засідання на 07.05.2020 року та 20.10.2020 року, але вони не відбулись через неявку всіх сторін ( [PERSON] та [PERSON] відповідно надавали до суду заяви про відкладення розгляду справи). 05.08.2020 року судове засідання відбулось, але відповідно до протоколу судового засідання адвокат Тивоненко Д.Р. не був у ньому присутній. У зазначені [PERSON] дати 11.05.2020 року та 17.06.2020 року судові засідання взагалі не призначались. Між [PERSON] та [PERSON] погоджено, що вартість участі адвоката у одному судовому засіданні складає 2 000 грн., а тому вартість здійснення [PERSON] представництва інтересів [PERSON] у шести судових засіданням становить 12\~000 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи [PERSON] фактично поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 28\~000 грн. (3\~000 грн. консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку; 5\~000 грн. складання відзиву на позовну заяву; 1\~000 грн. подача відзиву до суду; 2\~000 грн. консультація щодо можливості та доцільності пред`явлення зустрічного позову; 4\~000 грн. складання зустрічного позову; 1\~000 грн. підготовка до подачі зустрічного позову до суду через Електронний суд; 12\~000 грн. здійснення адвокатом представництва у судових засіданнях). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Жодною із сторін у даній справі не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача за первісним позовом [PERSON] на правничу (правову) допомогу у розмірі 13 000,00 грн. та відповідача за первісним позовом [PERSON] у розмірі 28\~000 грн. У зв`язку із частковим задоволенням первісної та зустрічної позовної заяви відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню зі сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що первісний позов [PERSON] задоволено на 50,66%, тому з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 6\~585,80 грн. (13\~000Х50,66:100). Враховуючи, що зустрічний позов [PERSON] також був задоволений частково, на 66,67 %, тому з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 18\~667,60 грн. (28\~000Х66,67:100).

Outcome: partial