Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 03 листопада 2020 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про витребування майна, просить суд: витребувати у [PERSON] квартиру по [ADDRESS] та стягнути судовий збір . Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько спадкодавець [PERSON] .. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді: квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк вона подала до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тож вказує, що є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Проте, після заведення спадкової справи, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що вказана кватира зареєстрована не за спадкодавцем, а за іншою особою, а саме за [PERSON] . У якості наведення підставності набуття даною особою спірного нерухомого майна, нотаріусом було видано їй копію рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 1505/1443/2012 від 02.07.2012 року та копію довідки про підтвердження набуття [PERSON] таких прав. Однак, після отримання рішення суду за заявою її представника у суді було виявлено підробленість такого документу, адже з отриманого рішення сторонами у справі № 1505/1443/2012 були [PERSON] та [PERSON] , та справа стосувалась іншого майна. Таким чином, квартира [ADDRESS] вибула з володіння її батька та відповідно після його смерті його спадкоємців, поза волею власника. На підставі вищевказаних обставин вона і звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~05 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 05 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволена частково заява представника позивача про забезпечення позову. 10 грудня 2020 року Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 17 березня 2021 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у їх відсутність, на заочний розгляд справи згодні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Представник Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 10 червня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . /а.с. 7/ За життя [PERSON] належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради 19.05.1999 року квартира [ADDRESS] . За інформацією, викладеною у листі № 1391 КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 08.10.2020 року, станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1999 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 19.05.1999 року в реєстровій книзі № 108 за реєстровим № 4810. Також вказано, що дублікат правовстановлюючого документу КП «БТІ» не реєструвався. Станом на 06.10.2020 року дана квартира в цілому складалась з: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-санвузол, 5-балкон, загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 18 кв.м. Самочинні переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції та інші зміни технічних характеристик відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу з [PERSON] на [PERSON] , є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Таким чином, та згідно довідки № 1938/02-14 від 30.10.2020 року, виданої Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є спадкоємицею за законом до майна спадкодавця [PERSON] .. Іншим спадкоємцем є також [PERSON] . Між тим, листом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори № 1937/02-14 від 30.10.2020 року повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на квартиру [ADDRESS] , з підстав того, що при перевірці державним нотаріусом фактів наявності спадкового майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2012 року, справа № 1505/1443/2012, що набрало чинності 12.07.2012 року. Також, [PERSON] отримала копію самого рішення суду та довідку з Білгород-Дністровського міськрайонного суду за № 7/32072/2020 від 14.04.2020 року, про підтвердження факту, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2012 року позов задоволено, визнано договір купівлі-продажу № 779/Б, укладений 12.06.1997 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру, яка має загальну площу 41,4 кв.м. та визнано за [PERSON] право власності на відповідну квартиру. Вказано також, що оригінал даного судового рішення міститься в матеріалах справи та надісланий до ЄДРСР за № 25272916. Відтак, адвокат Плотнікової О.А. звернувся із заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вимогою видати копію рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.07.2012 року по цивільній справі № 1505/1443/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Так, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано належним чином оформлену копію рішення суду у справі № 1505/1443/2012 від 02.07.2012 року, з якого вбачається, що спір розглядався між [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності щодо іншого нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Вказане певним чином поставило під сумнів правдивість даних та законність набуття [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] , що викликало необхідність звернення до суду з цього питання, в результаті чого адвокату Плотнікової О.А. була надіслана відповідь за № 5/3199/21вих/1505/1443/2012/ 08.02.2021 року про те, що в період з 2011 року до теперішнього часу Білгород-Дністровським міськрайонним судом не розглядався позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Крім того повідомлено, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом не видавалась довідка за № 7/32072/2020 від 14.04.2020 року, якою підтверджувався даний факт. Натомість факт наявності у власності [PERSON] згідно рішення суду № 1505/1443/2012, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 02.07.2012 року квартири [ADDRESS] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208052868 від 04.05.2020 року. Задля повного та всебічного розгляду справи, судом ухвалою від 10.12.2020 року витребувано з КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 23, інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS] . Витребувано з Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, буд. 12, інформацію або копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . У відповідь на запит суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 232/2009 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої зокрема вбачається, що вона відкрита на підставі заяви [PERSON] , доньки померлого, яка своєю заявою № 538 прийняла спадщину на усе майно померлого. Також наявна заява іншого спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини. Крім того, нотаріусом з метою встановлення спадкового майна було здійснено запит до Бюро технічної інвентаризації, з якого листом за № 1391 від 08.10.2020 року надійшла відповідь, що підтверджує факт належності квартири [ADDRESS] саме [PERSON] /станом на дату 31.12.2012 року/. Вказане також спростовує законність набуття 02.07.2012 року права власності на спірне нерухоме майно [PERSON] . Крім того, з надісланих на виконання ухвали суду матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] вбачається наявність оригіналів документів підставності перебування у власності спірної квартири за [PERSON] , а також проведення поточних змін із внесенням технічних характеристик саме власником [PERSON] . Нормативне обґрунтування,\~оцінка аргументів\~сторін,\~висновки суду. Правилом частини першої статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 387 ЦК України\~визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 184 ЦК України\~річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. В ході розгляду справи достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами законність набуття у власність [PERSON] , який помер [INFO] спірного нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Крім того, можливо з точністю стверджувати, що воно вибуло з його володіння поза його волею, іншим шляхом, а саме на підставі рішення суду, адже після отримання з суду дійсних документів виявилось незаконність набуття у власність відповідачем такого майна. Також судом враховується, що позивач має усі права власника на дану квартиру /у розмірі належної їй частки/ , адже є спадкоємицею за законом до майна [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388\~ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Право власника згідно з частиною першою статті 388\~ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). За змістом статті 388\~ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення статті 388\~ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Суд,

Outcome: partial