Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося у суд з позовом до [PERSON] та Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту та стягнення судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] 20 квітня 2006 року було укладено договір застави автотранспортного засобу. Згідно п. 6 договору застави, предметом застави є транспортний засіб марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року. Відповідно до п. 15.8. цього договору, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Постановою від 04 березня 2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на рухоме майно [PERSON] в межах суми - 2920 грн. та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 07 квітня 2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] в межах суми 11 872 грн. 61 коп. та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 10 лютого 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відомості про обтяження рухомого майна зареєстровані відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Отже, в публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» право на заставу виникло до винесення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постанови від 04 березня 2009 року про накладення арешту на рухоме майно. Накладення арешту на заставне майно позивача порушує його права як заставодержателя, перешкоджає йому задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] 20 квітня 2006 року було укладено договір застави автотранспортного засобу (а.с.29-32). Згідно п. 6 договору застави, предметом застави є транспортний засіб марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року. Відповідно до п. 15.8. цього договору, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Постановою від 04 березня 2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на рухоме майно [PERSON] в межах суми - 2920 грн. та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 07 квітня 2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] в межах суми 11 872 грн. 61 коп. та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 10 лютого 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с.10-11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Такі ж положення містяться в ст. 572 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За змістом ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Отже, публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приват Банк» належить право вищого пріоритету задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В даному випадку договір застави, укладений раніше, ніж винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції. Обтяження всього рухомого майна боржника [PERSON] унеможливлює звернення стягнення заборгованості за рішенням суду від 07 листопада 2011 року на предмет застави. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про заставу», ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved