Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «КІА МAGENTIS» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.10.2015 року, у розмірі 235 210,84 грн. Позов обґрунтовує тим, що 12.10.2015 року приблизно о 17.00 годині у м. Токмаку Запорізької області, на 113 км автодороги Р-37 «Енергодар-Василівка-Бердянськ» на перехресті з вул. Воровського відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] були отримані тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль позивача «КІА MAGENTIS» реєстраційний номер [NUMBER] . Дорожньо-транспортна пригода виникла в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «HONDA CIVIC» [PERSON] , який виїжджаючи з другорядної дороги не дав позивачу дорогу, та своїми діями створив аварійну ситуацію. Місце пригоди водій [PERSON] залишив. З експертного висновку №547/16 від 16.08.2016 року вбачається, що у діях водія автомобіля «HONDA CIVIC» [PERSON] є невідповідність правилам дорожнього руху (тобто їх порушення), що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною подією. Тобто зазначений висновок експерта встановлює вину [PERSON] у скоєному ДТП. Вважає, що відсутність постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП жодним чином не спростовує факту його вини, що встановлено судовим експертом в експертному висновку №547/16 від 16.08.2016 року. Наявні всі підстави для відшкодування власнику транспортного засобу матеріальної шкоди, що завдана протиправними діями відповідача. Відповідачем [PERSON] наданий відзив на позов де зазначив, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. 12.10.2015 року близько 17.00 години сталося ДТП, але винуватцем зазначеної події відповідач себе не вважає, оскільки позивач [PERSON] , перевищивши швидкість, не впорався з керуванням і таким чином потрапив в ДТП. Висновком експертизи № 547/16 від 16.08.2016 року встановлено, що в діях обох водіїв є невідповідності вимогам ПДР, а також висновком встановлено, що водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 13.11.2018 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.01.2019 року вішенням Токмацького районного суду Запорізької області в задоволенні позовних відмовлено. 11.06.2019 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17.01.2019 року без змін. 18.03.2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17.01.2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11.06.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 10.04.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу прийнято до свого провадження та прийнято рішення про її розгляд за правилами загального позовного провадження. 08.05.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області підготовче судове засідання відкладено. 27.05.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області без виходу до нарадчої кімнати підготовче судове засідання відкладено для надання можливості добровільного врегулювання спору між сторонами. 10.06.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області без виходу до нарадчої кімнати відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про виклик для надання пояснень судового експерта. 10.06.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 26.06.2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріали досудового розслідування № 12016080350000012 від 06.01.2016 року за ч. 1 ст. 186 КК України. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов та обставини, яким він обґрунтований, підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з обставин, викладених у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 12.10.2015 року приблизно о 17.00 годині на 113 км автодороги Р-37 - вул. Воровського у м. Токмаку за участю автомобіля «КІА MAGENTIS» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «HONDA CIVIC» реєстраційний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби та отримав тілесні ушкодження [PERSON] .. Відповідно до висновку експерта від 16.08.2016 № 547/16 в діях водія КІА MAGENTIS реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] є невідповідність п.12.3 Правил дорожньою руху, що з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля HONDA CIVIC реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] є невідповідність вимогам п.16.3,.16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля КІА MAGENTIS реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди. З мотивувальної частини висновку слідує, що оскільки автомобіль КІА здійснював рух на відстані 1 м. від правого краю проїжджої частини, то виїхавши на 1 м. на проїжджу частину автомобіля КІА з зупинкою та поновленням свого руху водій автомобіля Honda [PERSON] змушував водія [PERSON] вживати заходів щодо уникнення зіткнення з автомобілем Honda. Оскільки водій автомобіля КІА [PERSON] мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом гальмування, тому виконаний ним маневр був невиправданий. При цьому, в разі застосування водієм автомобіля КІА [PERSON] гальмування аж до повної зупинки автомобіля КІА, відстань передньої частини автомобіля КІА знаходилась би від автомобіля Honda на орієнтовній відстані в 3,5 м.. Водночас, експерту надані наступні вихідні дані: автомобіль Honda під керуванням водія [PERSON] перетнув лінію головної дороги за 46 м до передньої частини автомобіля КІА під керуванням [PERSON] таким чином, що його передня ліва габаритна частина знаходилась на відстані 1 м від краю проїзної частини, призупинившись та одразу ж продовжив рух у напрямку перехрестя, у той час відстань від передньої частини автомобіля КІА до автомобіля Honda складала близько 22,4 м. і в цей момент водій автомобіля КІА [PERSON] не застосовуючи гальмування вивернув рульове колесо в лівий бік з метою уникнути зіткнення та виїхав на смугу зустрічного руху. [PERSON] виїхав з другорядної дороги на проїзну частину таким чином, що його передня ліва габаритна частина знаходилась на головній дорозі на відстані 1 м від краю проїзної частини головної дороги, та продовжив рух прямо таким чином, що його передня ліва габаритна частина знаходилась на відстані 7,9 м від правого краю проїзної частини. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 17.06.2016 року за участі водія [PERSON] , останній підтвердив вихідні дані щодо відстаней між автомобілями, які надані в подальшому експерту. Згідно зі звітом про визначення матеріальних збитків, спричиненого володільцю автомобіля марки КІА MAGENTIS реєстраційний № [NUMBER] від 06.10.2017 року №44 вартість збитків, спричинених власнику автомобіля внаслідок пошкодження при ДТП станом на 29.05.2017 року становить 235210,84 грн.. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. За загальним правилом стст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. На необхідність визначення ступеня вини кожного з учасників ДТП, зокрема, [PERSON] та [PERSON] наголошувалося в постанові ВС у складі КЦС від 18.03.2020 року № 328/2750/св19. Вирішуючи питання щодо визначення ступеня вини позивача та відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди та наслідків суд виходить з наступного. Як встановлено висновком експерта від 16.08.2016 року № 547/16, який не оспорюються учасниками судового розгляду, в діях водія [PERSON] є невідповідність п. 12.3 Правил дорожнього руху (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), а в діях водія [PERSON] є невідповідність п.п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху (У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів; На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху). В даному випадку суд враховує, що першим допустив порушення ПДР водій [PERSON] , який виїхав частиною автомобіля на смугу руху водія [PERSON] та в подальшому продовжив рух, перекривши смугу руху автомобіля під керуванням [PERSON] .. При цьому, водій [PERSON] мав правомірне сподівання на дотримання іншими учасниками дорожнього руху ПДР. В той же час, водій [PERSON] при виконанні вимог ПДР та застосуванні гальмування автомобіля аж до повної його зупинки міг би уникнути зіткнення з автомобілем Honda. При цьому, відстань від автомобіля КІА до автомобіля Honda складала б орієнтовно 3,5 м.). Психоемоційні характеристики кожної людини є різними, а тому не можна беззаперечно ставити у провину водію [PERSON] не застосування гальмування автомобіля при тому, що він намагався здійснити маневр з метою уникнути зіткнення з автомобілем Honda, водій якого першим допустив порушення ПДР. З огляду на викладене та те, що пошкодження внаслідок ДТП отримав лише автомобіль позивача суд вважає справедливим, співвідносним та обґрунтованим визначити ступінь вини позивача та відповідача у відношенні 40/60 відповідно. Наданий позивачем звіт № 44 від 06.10.2017 року сторонами та їх представниками не оспорювався. Таким чином, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача та стягнути на його користь 141126 грн. 50 коп. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідатиме відсотковому відношенні вини кожного з учасників ДТП. Рішення щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З наявних у справі матеріалів позивачем сплачено судовий збір за розгляд справи в першій, апеляційній та касаційній інстанціях в сумі 10584 грн. 46 коп.. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 6350 грн. 68 коп.. Також, представником позивача подано договір про надання правової допомоги від 29.03.2018 року та договір про надання правової допомоги від 02.05.2020 року на підставі яких надавав юридичну допомогу позивачу в даній цивільній справі. Згідно додаткових угод від 01.11.2019 року та від 02.05.2020 року позивач та його представник погодили гонорар адвоката в розмірі 13500 грн. та 10000 грн. відповідно. Позивач та представник підписали акти від 01.11.2019 року та від 23.10.2020 року здачі-прийняття робіт в яких міститься найменування виконаних робіт та наданих послуг, а також, затрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача не висловлювала заперечення щодо понесених позивачем судових витрат. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 14100 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial