Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 26.09.2017 та уточнено 18.04.2019, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним до ПАТ КБ «ПриватБанк», якою просить визнати недійсним кредитний договір № KRHТG100150766 від 17.05.2007 та договір іпотеки № KRHТG100150766 від 17.05.2007, зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки укладеним між ним та відповідачем 17.05.2007, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Вказує, що згідно договору про надання кредиту № KRHТG100150766 від 17.05.2007 укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(далі - Банк), Банк надав йому в кредит грошові кошти на придбання нерухомості в розмірі 10000 доларів США, а також 1691,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою 12 % річних, та зі строком повернення кредиту у повному обсязі до 16.05.2022. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 17.05.2007 по 16.05.2022, включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 10 000 дол. США з метою придбання нерухомості - житлового приміщення, а також на сплату страхових платежів в розмірі 1691,00 дол. США. Позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних, що нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, за фактичний період користування кредитними коштами. У п. 7.1. кредитного договору зазначено, що позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 141 дол. США 09 центів. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № KRHТG100150766 від 17.05.2007, між ним та Банком був укладений договір іпотеки від 17.05.2007. Відповідно до умов якого, він передав Банку в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , у якій на даний час проживає його сім`я. Вважає, що договір споживчого кредиту є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, оскільки укладений кредитний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що перед підписанням кредитного договору він не отримував інформаційного листа до відповідного чинного законодавства, у договорі споживчого кредиту немає детального розпису загальної вартості кредиту, що не відповідає ч.ч. 2, 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також вказує, що між ними було укладено додаток № 1 Графік погашення кредиту, який не відповідає ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.2, 3.3, 3.4 Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме відсутня дата складання графіку погашення кредиту, не містить інформацію щодо суми процентів, що підлягають сплаті кожного місяця, а також суму процентів, яку потрібно буде сплатити за весь час дії кредитного договору. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника; зміна у грошово-кредитній політиці НБУ, тощо, що в свою чергу є несправедливим по відношенню до споживача, кредитний Договір було укладено в валюті (долар США) курс якого значно зріс, тому вважає, що умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, які погіршують матеріальне становище споживача. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, якою просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Представник третьої особи - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. в судове засідання не з`явилася, у суду відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Квятковського Я.А. від 10.10.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд справи Ухвалою суду від 04.01.2018 задоволено клопотання позивача та витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» довідку про дохід [PERSON] та копію індивідуальної та генеральної ліцензії виданої ПАТ КБ «ПриватБанк». 13.04.2018 позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - залишено без розгляду. 31.05.2018 позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13.04.2018. Ухвалою суду від 05.06.2018 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Ухвалою суду від 07.06.2018 закінчено проведення підготовчих дій по апеляційній скарзі позивача на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та призначено справу до апеляційного розгляду. Ухвалою суду від 09.10.2018 прийнято до провадження цивільну справу за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та призначено справу до апеляційного розгляду. 10.10.2018 постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13квітня 2018 року скасовано та направлено цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України. Ухвалою судді Квятковського Я.А. від 29.10.2018 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2018 у цивільній справі зупинено провадження, у зв`язку із заявою про відвід судді. Ухвалою суду від 06.12.2018 суддею Демиденко Ю.Ю. в задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Квятковському Я.А. - відмовлено. Ухвалою суду від 08.01.2019 у справі відновлено провадження. 24.01.2019 винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, в зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Квятковського Я.А. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 24.01.2019 цивільну справу №215/4231/18 було розподілено для розгляду судді Камбул М.О. Ухвалою судді Камбул М.О. від 28.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 18.02.2019, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.02.2019 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 11-00 год. 29.03.2019, за клопотанням позивача для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та для виклику відповідача та третьої особи. 29.03.2019 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 14-00 год. 18.04.2019, за клопотанням представника позивача [PERSON] , у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі. Ухвалою суду від 18.04.2019 долучено до матеріалів справи уточнюючу позовну заяву та відкладено розгляд справи на 11-00 год. 10.05.2019. 10.05.2019 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 11-00 год. 07.06.2019, у зв`язку з неявкою позивача, його представника та представника відповідача, щодо яких у суду відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 07.06.2019 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 12-00 год. 05.07.2019, за клопотанням представника позивача. 05. 07.2019 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 11-00 год. 16.08.2019, за клопотанням представника позивача про ознайомлення з додатковими поясненнями. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 17 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний Договір № KRHТG100150766, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагороди, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору (Т1 а.с. 10-11). Відповідно до п. 7.1 розділу 7 кредитного Договору, Банк зобов`язується надати позичальникові кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 17 травня 2007 року по 16 травня 2022 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 10 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 1691,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 відсотків від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2. даного Договору (Т1 а.с. 10-11). Відповідно до пунктів 7.8 кредитного Договору № KRHТG100150766 від 17.05.2007, договір укладений в 2 екземплярах, які мають однакову юридичну чинність (Т1 а.с. 10-11). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого [PERSON] надано в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. Т1 а.с. 12-14). Відповідно до копій квитанцій, [PERSON] сплачував кошти за кредитним Договором за період з 2007 року по 2018 рік, (Т1 а.с. 94-128). Згідно анкети-заяви від 11.05.2007, [PERSON] був згодний з умовами кредитування, які були йому представлені у письмовій формі, про що поставив свій підпис, (Т2 а.с 76). Позивачем отримано дохід за період з 01.03.2017 по 31.08.2017 в сумі 54853,14 грн.,що підтверджується довідкою від 15.09.2017, т.1, а.с.15. Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, але не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч.4 ст. 18 цього Закону). Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, що передбачено п.3.3 вказаних Правил. Так, згідно матеріалів справи, судом встановлено, що оспорювані Договори, підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного Договору. Матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення Договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний Договір відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України). Позивач був ознайомлений з умовами договору та поставив свій підпис, т.1 с.с.10-11, також перед укладанням договору, позивач 11.05.2007 року сам звернувся до Банку із заявою про надання кредиту, т.2, а.с.76, яка передувала його укладанню, згідно якої було обумовлено суму кредиту, валюту в якій споживач бажає отримати кредит, процентну ставку та комісію. Враховуючи та аналізуючи вказані норми права суд вважає, що сторонами при укладенні кредитного Договору, було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, про що свідчать підписи сторін на договорі та його виконання відповідачем (Т1 а.с. 10-11),що підтверджується копіями квитанцій про сплату коштів за кредитним Договором (Т1 а.с. 94-128). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, що передбачає ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Так, зі змісту оспорюваного кредитного Договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Позивач при укладенні договору отримав свій екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з його умовами скріпив особистим підписом. При цьому розмір процентної ставки, винагороди за надання фінансового інструменту, винагороди за проведення додаткового моніторингу був зазначений у кредитному договорі (розділ 7 п. 8 Договору) (Т1 а.с. 10-11). Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» існувало свідоме приховування реального розміру ставок та сукупної вартості кредитного договору і такими діями відповідача позивача було введено в оману, позивачем не було надано. Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не містять доказів, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного Договору суперечили волевиявленню [PERSON] , а також про наявність у таких діях умислу з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», який був спрямований на введення споживача в оману. Що ж стосується вимоги позивача щодо визнання недійсним договору іпотеки, то суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). У відповідності до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оскільки оспорюваний Договір іпотеки від 17 травня 2007 року укладений в забезпечення виконання кредитного Договору № KRHТG100150766 від 17.05.2007, а підстави для визнання недійсним основного зобов`язання - кредитного Договору відсутні, то підстави для визнання недійсним Договору іпотеки, як похідного зобов`язання, також відсутні. Що ж стосується доводів представника позивача щодо ненадання банком окремого документу щодо детального розрахунку загальної вартості кредиту, суд вважає необхідним зазначити, що умови Договору є зрозумілими для споживача [PERSON] , виконувалися споживачем протягом значного проміжку часу, не суперечать вимогам закону, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для визнання кредитного Договору та Договору іпотеки не дійсними. На підставі Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11,18 Закон України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 203, 204, 215, 546, 626-628, 638, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed