Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON] Номеду, [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування будинковолодінням № 22 по вул. Братів Гавришів в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється власником домоволодіння № 22 по вул. Братів Гавришів в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17544530 від 29 січня 2008 року. У вищевказаному будинку зареєстровані вона, її чоловік [PERSON], її син [PERSON], а також малолітні діти останнього: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками, виданими Шевченківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області № 1472 від 30.08.2018 р. та № 1706 від 04 вересня 2017 року. Однак, фактично відповідачі у вказаному будинку не проживають більше одного року, їхніх речей у будинку немає, що підтверджується актом від 30.08.2018 р. Ще після народження сина відповідач переїхав на постійне місце проживання до іншої області, а в травні 2014 року всією сімєю виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. Факт реєстрації відповідачів у її будинку спричиняє їй значні незручності, так як вона не може оформити допомогу та субсидію, змушена платити за комунальні послуги у більшому розмірі. Також на її адресу надходить кореспонденція, адресована відповідачам. Все вищеперелічене зумовлює для неї значний дискомфорт у веденні її звичного побуту, а також обмежує у праві розпорядження належним їй майном. На даний час з відповідачами вона не має звязку, а тому не може в позасудовому порядку зняти останніх з реєстрації. Враховуючи те, що відповідач та його малолітні діти, законним представником яких він є, тривалий час у спірному будинку не проживають без поважних причин, добровільно виїхали на інше постійне місце проживання, домовленості між ними про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, зіславшись на викладені вище обставини, додатково зазначила, що більше двадцяти років тому син переїхав проживати і працювати в Дніпропетровську область, там і одружився. Проживав з сім'єю за місцем реєстрації дружини. Згодом, приблизно чотири роки тому, виграв зелену карту і переїхав зі сім'єю в Нью-Йорк США. Наміру проживати у її будинку чи будь-яких перешкод для цього у відповідачів немає. Їхніх речей у будинку нема. Приїхати в Україну та знатися з реєстрації в добровільному порядку не може, хоча не заперечує проти цього. Відповідач [PERSON], який діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] Номеди та [PERSON], правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання відповідачі та їх законні представники не з'явилися, причини неявки не повідомили, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Долинської РДА в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Своїм правом на подання письмових пояснень не скористався. Заяви, клопотання сторін та процесуальнії дії суду. Позивачка в судовому засідання просила провести заочний розгляд даної справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи клопотання позивачки, заявлене в судовому засіданні, про проведення заочного розгляду справи, неприбуття в судове засідання відповідачів, які не повідомили суд про причину своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошеннями про виклик до суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які розміщені на офіційній сторінці Долинського районного суду Івано-Франківської області на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 14, 22, 31), неподання ними відзивів на позов у встановлені судом строки, суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення. Від відповідачів жодних клопотань чи заяв не поступало. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння № 22 по вул. Братів Гавришів в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17544530 від 29 січня 2008 року (а.с. 5). Згідно довідок, виданих Шевченківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, № 1472 від 30.08.2018 р. та № 1706 від 04.09.2017 р. разом зі [PERSON] в будинку по вул. Б. Гавришів зареєстровані: [PERSON], [INFO], - чоловік, [PERSON], [INFO], - син, а також малолітні онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - 7). Про те, що син позивачки [PERSON], [INFO], та малолітні онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані, але фактично у вказаному вище будинку не проживають більше чотирьох років, свідчать акти від 30.08.2018 р. та від 02.10.2018 р., складені комісією в складі депутата Шевченківської сільської ради та жителів села (а.с. 9, 23). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивачки. Їм відомо, що приблизно у 2014 році близько 4-5 років тому [PERSON] разом з дружиною та дітьми виїхав в Америку і більше не повертався. До того жив десь у Дніпропетровській області, так як звідти його дружина. Він з сім'єю приїжджав до матері, саме тут народилися його діти. Однак, останні роки додому не приїжджає, по світлинах в інтернет мережах вони бачать, що він проживає за межами України. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу непроживання членів сім'ї власника житла у будинковолодінні позивачки без поважних причин понад один рік, що дає підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом. Оцінка суду. Вислухавши аргументи позивачки, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-709цс16. Враховуючи встановлені судом факичні обставини справи та досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та його малолітні діти [PERSON] та [PERSON] в будинковолодінні позивачки [PERSON] не проживають без поважних причин більше 4 років. Факт їх реєстрації у вказаному будинку створює для позивачки зайві проблеми, вона змушена нести додаткові витрати, не має змоги отримати допомоги та субсидію, на її адресу приходить кореспонденція відповідача. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідачів слiд визнати такими, що втратили право користування житлом по вул. Братів Гавришів, 22 в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до заяви позивачки, зробленої в судовому засіданні, в якій вона просила не стягувати з відповідачів понесені нею судові витрати. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved