Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення з неї аліментів. Позов мотивований тим, що відповідачка є матір'ю [PERSON] Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дитина знаходиться на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. У березні 2014 року відповідачка пішла з дому, дитиною не цікавиться, не бере участі у її вихованні, як встановлено вона проживає в Гайсинському районі Вінницької області та веде антигромадський спосіб життя. Дитина виховується сестрою [PERSON], 1994 року народження. За таких обставин просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] на стягнути на її утримання аліменти в розмір 1/3 всіх видів доходів (заробітку) відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року (без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучена [PERSON], особа на утриманні якої знаходиться дитина та яка займається її вихованням. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила її задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. При цьому звернула увагу, що позов поданий в інтересах малолітньої дитини, тому і позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку та стягнути з неї на утримання малолітньої дитини аліменти, а також зазначила, що орган опіки та піклування Вінницької міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Прокурор, який заявив про свою участь у справі, підтримала позовні вимоги, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення аліментів. [PERSON], залучена до участі в справі як третя особа, не заперечувала щодо задоволення позову, пояснивши, що відповідачка пішла з дому, а менша сестра тепер знаходиться на її вихованні та утриманні. Мати не появляється, дитиною не цікавиться, участі в її утриманні не бере, вся турбота лежить на її плечах. В судовому засіданні заслухана думка дитини [PERSON], яка пояснила, що відповідачка зловживала спиртними напоями, била її, а в березні місяці 2014 року пішла з дому, де вона знаходиться їй не відомо, вона ж проживає у сестри, яка і займається її вихованням та утриманням. Відповідачка телефонувала до сусідів, однак цікавилася сплатою кредиту, а не її життям. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданими відділом запису актів громадянського стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області серії [NUMBER] від 04.02.2004 року (а.с.6). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.07.2014 року №00014239980 (а.с.7). Дитина знаходиться на обліку в Службі у справах дітей Вінницької міської ради, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з березня 2014 року пішла з дому, не повідомивши про своє місце перебування, участі у вихованні дитини не брала і не бере, не цікавилася її життям та проблемами, не брала участі в утриманні дитини. Малолітня дитина перебуває на утриманні та вихованні своєї сестри [PERSON], 1994 року народження. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачкою обов'язками про піклування та виховання дитини є довідка ЗОШ №10 від 26.09.2014 року №473, де навчається дитина, характеристика [PERSON], дана 02.09.2014 року комітетом мікрорайону «Сабарів», інформація Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 17.10.2014 року №88, інформація ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 20.10.2014 року №1/16793, характеристика дитини, видана ЗОШ №25 та інформація цього закладу від 08.05.2014 року №93, де навчалася дитина, інформація Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 13.06.2014 року №01-07/650, а також пояснення самої дитини [PERSON] Остання вказували на байдужість матері до неї, до їх виховання, утримання. Питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачку розглядалось органом опіки та піклування Вінницької міської ради. Як вбачається з висновку даного органу від 03.11.2014 року № 01-00-011-45373 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, свідоме нехтування нею, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не утримує її, взагалі залишила дитину та пішла з дому. Її поведінка та спосіб життя свідчить про нехтування нею виконанням своїх батьківських обов'язків, нехтуванням інтересами дитини заради своїх уподобань та звичок. За таких обставин суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], оскільки це не суперечить інтересам дітей. При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, а також звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо вказаної вимоги, суд приходить до висновку, що саме в інтересах дитини слід позов задовольнити. При цьому, визначаючись з розміром аліментів, суд враховує, що дитина, проживаючи разом з сестрою [PERSON], знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Антисоціальна поведінка відповідача не звільняє її від обов'язку утримувати дитину. За наведеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов'язок матері по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину в розмір ? частки доходів (заробітку) відповідача. Суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідач суду не надала. При цьому суд, застосовуючи норми аналогії закону, вважає за можливе стягнути аліменти на користь [PERSON], особи, в сім'ї якої проживає дитина та яка її утримує, виховує. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 04 листопада 2014 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідачів на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд, зважаючи на немайновий та майновий характер позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. (243,60 грн. - позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. - позовні вимоги немайнового характеру). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial