Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просила суд: визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими що втратили право користування будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, є власниками квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані відповідачі по справі, однак з моменту реєстрації, а саме з 08.07.2019 року не проживають, не сплачують комунальні платежі, витрати по утриманню будинку не несуть. Оскільки відповідачі в даному будинку не проживають і їх місцезнаходження позивачці не відоме, то вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 14.09.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, які вони не отримали у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідачі повідомлялися про дату та час судового засідання шляхом подання відповідного оголошення на офіційному сайті Звенигородського районного суду, однак заяву про участь у судовому засіданні не подали, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслали. Третя особа Служба у справах дітей Звенигородської міської ради проти задоволення позову не заперечували, подали заяву про розгляд справи без участі її представника. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2011р. [PERSON] є власницею квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї від 26.08.2021р. у квартирі по [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , 1996 р.н., та [PERSON] 2019р.н.. Згідно акту депутата Звенигородської міської ради Черкаської області від 26.08.2021 року складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1996 р.н. та [PERSON] 2019 р.н., зареєстровані у даній квартирі, але не проживають з 08.07.2019 року. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітня [PERSON] 2019р.н. у спірному домоволодінні не проживає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованої в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки, вказана квартира не є місцем проживання відповідачки [PERSON] , 1996р.н. , що встановлено судом, то зазначена квартира і не може бути місцем проживання малолітньої [PERSON] , 2019р.н., тому їх можливо визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останнього не стягується.. На підставі викладеного,

Outcome: approved