Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати [PERSON] (далі відповідач) таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована її мати [PERSON] та її брат [PERSON] . Фактично в квартирі проживає тільки її мати. В 2009 році [PERSON] звернувся до неї з проханням його зареєструвати в квартирі, оскільки йому потрібна була реєстрація для працевлаштування, а проживав він фактично зі своєю сім`єю в орендованій квартирі за іншою адресою. В 2015 році відповідач втратив роботу і поїхав на заробітки в [PERSON] , де і залишився. З того часу жодного разу не приїздив, в квартирі, в якій зареєстрований, не проживає без поважних причин і в цьому житлі не потребує, його майна та речей в квартирі не має. В оплаті комунальних послуг, які нараховуються в зв`язку з його реєстрацією в квартирі відповідач участі не приймає. Зазначає, що реєстрація відповідача в квартирі ставить її в скрутне матеріальне становище, оскільки в квартирі проживає її мати, яка є пенсіонером, отримує невелику за розміром пенсію і сплачувати комунальні послуги, розмір яких значно підвищився, в повному обсязі, без отримання субсидії вони не мають можливості. Для зняття з реєстрації приїхати в м. Суми відповідач не має можливості. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що брат зареєстрований у її квартирі, але там не проживав. У 2015 році брат виїхав на заробітки до Латвії. Там отримав квартиру та перевіз туди свою сім`ю. Третя особа, [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала. Зазначила, що її син [PERSON] поїхав на заробітки в [PERSON] . Прийняв рішення не повертатись до України та перевіз туди свою сім`ю. Приїхати та самостійно знятись з реєстраційного обліку син не може. А вона не може отримати субсидію. Відповідач [PERSON] ,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про час\~та місце\~розгляду справи\~у судове\~засідання не\~прибув,\~відзив на\~позов не\~подав.\~Згідно поданої\~заяви позовні\~вимоги визнав,\~не заперечував\~проти позбавлення\~його права\~користування квартирою\~ [ADDRESS] . Зазначив, що не може бути присутнім на засіданні, так як разом з дружиною і дітьми з 2015 року постійно проживає та має посвідку в Латвійській Республіці. Просив прийняти рішення на користь [PERSON] . Заяви, клопотання. 04.10.2021 від відповідача надійшла заява разом з доданими документами. Інші процесуальні\~дії у\~справі. Ухвалою суду від 22.09.2021 по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.10.2021. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2004, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2004 (а.с. 4, 5). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON] , [INFO] ; мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб 07.09.2021 (а.с. 6). Відповідач [PERSON] проживає в Латвійській Республіці та з 22.01.2019 є платником податків, що підтверджується посвідкою на проживання № [NUMBER] від 27.04.2021 та заявою від 24.09.2020. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження свої майном. На зміст права не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. На підставі частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , не проживає у вказаному житлі без поважних причин понад один рік, іншої домовленості між ним і власником житла [PERSON] не встановлено. З огляду на викладене, ураховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved