Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки 0521980400:06:002:0678) розміром 2,9883 га, яка знаходиться на території Вербецької сільської ради, укладений між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони, дійсним та визнати за нею право власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 0521980400:06:002:0678) розміром 2,9883 га, яка знаходиться на території Вербецької сільської ради. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що влютому 2015 року до неї звернувся житель с. Вербка, [PERSON], з пропозицією придбати земельну ділянку площею 2,9883 га кадастровий № 0521980400:06:002:0678, яка належить громадянину [PERSON] Казахстан, [PERSON]. Рішення про продаж земельної ділянки приймалось [PERSON] відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України про обовязок іноземця провести відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки правила про заборону будь-якого відчуження земель сільськогосподарського призначення, закріплені в п. 15 розділу Х (Перехідні положення) ЗК України, поширюються тільки на право відчуження, а не на обов'язок. [PERSON] надав їй документи, які підтверджують право власності [PERSON] на земельну ділянку свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 35075585 від 18.03.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Право [PERSON] на реалізацію земельної ділянки підтверджувалось довіреністю, виданою [PERSON] 23 червня 2015 року, завіреною приватним нотаріусом нотаріального округу Павлодарської області. Вартість земельної ділянки 103000 (сто три тисячі) гривень Дану суму коштів вона передала [PERSON], що підтверджується складеною ним власноручно розпискою від 20 лютого 2016 року. При цьому [PERSON] передав їй оригінал правовстановлюючого документа та пообіцяв здійснити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу. Але згодом [PERSON] з невідомих їй причин не почав уникати нотаріального посвідчення договору. В даний час позивач хоч і є володільцем правовстановлюючого документа на земельну ділянку та оплатила представнику продавця її вартість, але вона не може реалізувати свої права власника, зокрема не може здати землю в оренду та отримувати якісь доходи. 31 травня 2016 року нею було отримано інформаційну зведену довідку № 60274376 з Державних реєстрів про те, що відомості про реєстрацію іпотеки чи будь-яких інших обтяжень спірної земельної ділянки відсутні. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву в якій позов визнав, не заперечує проти задоволення позову на користь позивача та просив провести слухання справи без його участі. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши усі докази надані позивачем, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9883 га, кадастровий номер 0521980400:06:002:0678, розташованої на території Вербської сільської ради Крмжопільського району, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 35075585 від 18.03.2015 року (а.с. 10). Згідно\~ст. 81 ч. 4 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9883 га. Згідно розписки представника відповідача [PERSON], він отримав від позивача [PERSON] 103000 грн., як оплату за земельну ділянку, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов'язався нотаріально оформити договір. Відповідач [PERSON] є громадянином [PERSON] Казахстан і тривалий час ухилявся від нотаріального посвідчення договору. Після звернення до суду [PERSON], представник відповідача погодився на нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, але державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу (а.с. 24). Як зазначено в постанові нотаріуса від 29 червня 2016 року № 231 [PERSON] було пропущено річний строк, визначений ст. 145 ЗК України, для відчуження земель сільськогосподарського призначення іноземцями. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 132 ч. 1 ЗК України,\~угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Відповідно до\~ст. 220 ч. 2 ЦК України,\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги позицію відповідача, який подав заяву про визнання позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року\~в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п. 4\~ст. 174 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обємі. На підставі ст.ст. 220, 526 ЦК України, ст.ст. 81, 132 ЗК України,

Outcome: approved