Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 24.06.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка при виконанні трудових обов`язків, в якій просить стягнути з відповідача 350 000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з смертю її чоловіка [PERSON] . Вказує, що її чоловік, [PERSON] працював на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті Міністерства промисловості України Концерну «Укррудпром» (правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК») на посаді електрика дільниці, та 08.07.1994 о 10-00 год. стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її чоловік загинув. Відповідно до акту №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 [PERSON] видав наряд ланці електрослюсарів у складі [PERSON] та [PERSON] на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, [PERSON] , зі слів [PERSON] пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник [PERSON] бачила як електрик [PERSON] пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести [PERSON] О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання [PERSON] проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик [PERSON] . Враховуючи, що на дільниці [PERSON] проводить роботи підрядна організація, [PERSON] вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху [PERSON] . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні [PERSON] . Тоді [PERSON] дав завдання [PERSON] оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи [PERSON] також не з`явився. Після цього, [PERSON] прийшов до майстерні, і не знайшов там [PERSON] , направив електрослюсарів [PERSON] і [PERSON] на його пошуки. О 10 год. 00 хв. електрослюсарі [PERSON] і [PERSON] знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. [PERSON] без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ. У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення [PERSON] , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування. Згідно Акту, [PERSON] , який мав загальний стаж роботи 6 років, та працював за професією (посадою), під час роботи за якою стався нещасний випадок 11 місяців, 08.07.1994 о 10-00 год. був поражений електричним струмом у цеху випалу та огрудкування №3 дільниця дроблення, перехідна площадка між електрофільтрами 2 і 3. Висновком комісії у Акті встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки на час смерті чоловіка вона залишилась одна з маленькою дитиною на руках, якій не виповнилось навіть 2-х років, вона залишалася без підтримки. Крім того, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі - заробітна плата чоловіка була основним джерелом доходу сім`ї. Позивач втратила близьку людину та залишилася без її турботи і піклування, чоловік для позивача був дуже близькою людиною, допомагав їй у житті. Його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Таким чином, у зв`язку зі смертю чоловіка, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона отримала сильне нервове потрясіння коли дізналась про смерть чоловіка, крім того вона втратила близьку їй людину. Після його смерті, її життя повністю змінилося, у зв`язку із чим вона простить стягнути з відповідача 350 000 грн. завданої моральної шкоди. Стислий виклад заперечень відповідача. 02.09.2021 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюється нормами ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, але в редакції, яка була чинною на момент виникнення зазначених правовідносин, зокрема ст.ст. 440, 441, 456 ЦП України, та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 №472. Відповідно до вищезазначених норм «ПівнГЗК», правонаступником якого є відповідач, здійснював відшкодування шкоди позивачу, яка на той час не працювала, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, та дітьми потерпілого до досягнення ними відповідного віку. Що стосується моральної шкоди, заподіяної позивачу смертю чоловіка, то чинним на той час законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди родичам потерпілого в разу смерті працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку з цим відповідач вважає неправомірним посилання позивача на ст. 440-1 ЦК 1963 року, як на підставу позовних вимог, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності, та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 02.09.2021 надала суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 10-00 год. 12.08.2021. \~ \~ \~ \~12.08.2021 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-30 год. 03.09.2021, за клопотанням представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю., у зв`язку із неотриманням позовної заяви. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 16 травня 1992 року Тернівським райвідділом ЗАГС м. Кривого Рогу, актовий запис № 221 (а.с. 7). [INFO] [PERSON] у віці 23 років помер, причина смерті: поразка технічним струмом, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис № 821 (а.с. 11). Згідно Акту про нещасний випадок №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 [PERSON] видав наряд ланці електрослюсарів у складі [PERSON] та [PERSON] на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, [PERSON] , зі слів [PERSON] пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник [PERSON] бачила як електрик [PERSON] пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести [PERSON] О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання [PERSON] проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик [PERSON] . Враховуючи, що на дільниці [PERSON] проводить роботи підрядна організація, [PERSON] вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху [PERSON] . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні [PERSON] . Тоді [PERSON] дав завдання [PERSON] оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи [PERSON] також не з`явився. Після цього, [PERSON] прийшов до майстерні, і не знайшов там [PERSON] , направив електрослюсарів [PERSON] і [PERSON] на його пошуки. О 10 год. 00 хв. електрослюсарі [PERSON] і [PERSON] знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. [PERSON] без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ. У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення [PERSON] , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування (а.с. 8-10). Згідно п. 11.1 Акту, вид події: ураження електричним струмом. Відповідно до п. 11.3 Акту, причини: 1. торкання постраждалим оголених кінців проводу, який знаходився під напругою; 2. не виконання організаційних заходів по закінченню ремонтних робіт на електрофільтрі та перед поданням на нього напруги. Порушено пункти Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів» (а.с. 8-10). Згідно Акту від 19.07.1994, особи, які допустили порушення законодавства про працю та по охороні праці Комісією встановлено: [PERSON] електрик дільниці посріблення п. Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів»; [PERSON] електрик цеху ФОК-3 п. Б 2.2.51 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.22 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; [PERSON] заступник начальника ФОК-3 по електрообладнанню, п. Б 2.2.53.13.8 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.4 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; Тиква П.Я. начальник ФОК-3, п.9.21.1 та 9.21.2 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК» (а.с. 8-10). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди [PERSON] , відбулися у 1985 році, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно зі статтею 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України (в редакції 1963 року), в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України (в редакції 1963 року). Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Оскільки смерть [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Також при визначені розміру моральної шкоди, суд враховує вину потерпілого [PERSON] в настанні нещасного випадку. Так, врахувавши всі вищевикладені обставини справи, та проаналізувавши докази додані до позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок смертельного нещасного випадку на виробництві, підлягають частковому задоволенню, також при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із смертю чоловіка, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, не передаючі справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює судовий збір. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2000 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial