Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та її представника Заявник [PERSON] (далі-заявник), в інтересах якої діє її представник [PERSON] (далі- представник заявника) звернулась до Харківського районного суду Харківської області із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. В заяві просить суд встановити факт народження у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим дитини чоловічої статі- [PERSON] , маті- [PERSON] , громадянка України, батько- [PERSON] , громадянин України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2021 року заяву про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України було залишено без руху. В установлені законом строки позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилалась на те, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у шлюбі народився син [PERSON] . Дитина народилась у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, де діяльність державних органів влади України, у тому числі відділів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється у зв`язку з тимчасовою окупацією даної території. 02 квітня 2021 року Холодногірським районним у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження, про що видано відповідну відмову у реєстрації. Метою встановлення факту народження дитини має юридичне значення, оскільки свідоцтво про його народження видане на тимчасово окупованій території України, є недійсним. У зв`язку з чим у заявника виникла необхідність встановлення факту народження дитини у судовому порядку для проведення державної реєстрації народження дитини. Рух справи 12 травня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа - Холодногірський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2021 року заяву про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. В установлені законом строки позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник заявника надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглядати справи за їх відсутності. В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду Статтею 15 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частини 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України)окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Особливості розгляду справ окремого провадження встановлено Розділом ІV ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в статті 315 ЦПК України. Стаття 317 ЦПК України регулює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до частини 1, 2 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до частини 3 статті 49 ЦК Україна державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно пункту 7 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно роз`яснень, викладених в пунктах 1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Таким чином, зазначене місце народження дитини, а саме: м. Сімферополь Автономної Республіки Крим є територією, що не підконтрольна державній владі України. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Порядок проведення реєстрації актів цивільного стану, зокрема народження особи встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно статті 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є : центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Згідно пункту 4 статті 13 вище згаданого Закону підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні вбачається, що [PERSON] народила дитину [INFO] (а.с. 12). Як вбачається з медичного свідоцтва про народження №034363 серії 3512 виданого 05 лютого 2021 року [PERSON] , [INFO] , [INFO] народила дитину у м. Сімферополі Автономної Республіки Крим (а.с. 23-24). Як вбачається з листа керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Єлізарової Т. №190/22.6-11 від 02 квітня 2021 року, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження сина [PERSON] , який народився [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів необхідних для реєстрації народження відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»(а.с. 25). З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 25 ересня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, за актовим записом №385 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі (а.с.22). Факт народження [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвом про народження від 09 лютого 2021 року № [NUMBER] , що видане [NUMBER] Ленінградського районного відділу запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с. 26). Встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для отримання свідоцтва про народження згідно з вимогами чинного законодавства України. Таким чином, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів суд їх враховує оскільки можливості збору доказів народження особи на окупованій території істотно обмежені. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту народження особи в певний час є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved