Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.12.1998 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони погодили між собою, що вказані діти проживатимуть з матірю, тобто відповідачем, при цьому місце реєстрації проживання дочки залишиться з позивачем, а сина з відповідачем. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що з 2012 року сторони спільно не проживають, не зустрічаються, матеріально один одного не підтримують, не піклуються одне про одного, а спілкуються тільки щодо питань, повязаних з вказаними дітьми. Позивач обговорював з відповідачем питання розірвання шлюбу, з приводу чого вона не заперечує. Отже, позивач вважає, що сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить розірвати даний шлюб та залишити і надалі проживати з відповідачем дітей сторін. Сторона позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання нею судових повісток-викликів (а.с.21, 24). Відповідач не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про одруження сторони одружилися 08.12.1998 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 430 (а.с.3). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України ( далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини з 2012 року, не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. За таких обставин шлюб слід розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В звязку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON], суд вважає, що ця вимога заявлена безпідставно. Одночасно суд вважає необґрунтованою вимогу про залишення проживати з відповідачем неповнолітню дочку сторін [PERSON], [INFO], оскільки згідно з положеннями ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved