Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі також «Позивач», «ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (надалі також «Відповідач»), третя особа [PERSON] Ростислав-Броніслав Богданович, про зобовязання Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зняти арешти з майна, що належить на праві власності [PERSON] Ростиславу-Броніславу Богдановичу, ідентифікаційний номер [NUMBER], а саме: 2-кімнатну квартиру в м. Івано-Франківську, вул. О.Довженка, 7/35, загальною площею 49,40 кв.м., яка належить [PERSON] Ростиславу-Броніславу Богдановичу на підставі договору купівлі-продажу № Д-427 від 16 липня 1997 року. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначено представником Позивача, наявність у відповідному реєстрі запису про арешт стосовно квартири в м. Івано-Франківську, вул. О.Довженка, 7/35, загальною площею 49,40 кв.м., яка належить [PERSON] Ростиславу-Броніславу Богдановичу, порушує права Позивача, як іпотекодержателя щодо вказаної квартири, на користь якого винесено судове рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, явку уповноваженого представника до суду повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вимоги ухвали суду про витребування доказів Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції не виконано, про причини невиконання ухвали суду не повідомлено. Третьою особою [PERSON] Ростиславом-Броніславом Богдановичем, подано заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника. В матеріалах справи містяться письмові заперечення Третьої особи на позов, в яких він посилається на те, що виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру в м. Івано-Франківську, вул. О.Довженка, 7/35, загальною площею 49,40 кв.м.) відстрочено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення представника Позивача, Третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року скасовано Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2013 року; ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] Ростислава-Броніслава Богдановича задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFU0GA00000255 від 29.08.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] Ростиславом-Броніславом Богдановичем, яка станом на 25.08.2011 року складає 39689,84 долари США, що еквівалентно 316 328,02 грн., із яких 25 918,28 доларів США заборгованість за кредитом, 8 800,28 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 1045,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3926,03 доларів США пені за період з 27.08.2010 року по 25.08.2011 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 29.08.2006 року а саме: квартиру загальною площею 49,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О.Довженка, 7/35 та належить на праві власності Пандусу Р-Б.Б.; застосовано процедуру продажу предмета іпотеки, визначену ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче 216 645,00 грн.; виселено [PERSON] Ростислава-Броніслава Богдановича з квартири [ADDRESS]; в задоволенні вимоги про зняття [PERSON] Ростислава-Броніслава Богдановича з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС м. Івано-Франківська за адресою м. Івано-Франківськ, вул. О.Довженка, 7/35 відмовлено. Посилаючись на те, що станом на даний час квартира за адресою м. Івано-Франківськ, вул. О.Довженка, 7/35, на яку вищевказаним судовим рішенням звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, перебуває під арештом, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про зобовязання Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зняти арешти з даного майна. При цьому, як випливає зі змісту позовної заяви, правовими підставами позовних вимог в даній справі Позивачем зазначено положення ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, в якості доказів по справі представником Позивача надано суду копію Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 8894535 від 29 серпня 2006 року (а.с. 12), зі змісту якого вбачається, що 29 серпня 2006 року приватним нотаріусом [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесено запис про заборону на нерухоме майно (квартира, двохкімнатна, загальною площею 46,40 кв.м., Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Довженка О. (вулиця Веселова)[ADDRESS], номер за РПВН: 15690263) на підставі Договору іпотеки, Д0485, 29.08.2006, ПН [PERSON] Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобовязаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відтак, чинним законодавством про виконавче провадження передбачено імперативний порядок зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні. Крім того, частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, у відповідності до вимог частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, знімається у наступних випадках: - закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Відтак, Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано імперативний порядок накладення та зняття арешту на майно боржника в рамках відповідного виконавчого провадження. В той же час, в даній цивільній справі Позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування виконавчого провадження з виконання Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року, яким, зокрема, було звернуто стягнення на спірний предмет іпотеки, як і не надано доказів на підтвердження того, чи взагалі державним виконавцем накладався будь-який арешт на квартиру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка 7/35. При цьому, зі змісту наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 8894535 від 29 серпня 2006 року (а.с. 12) вбачається, що арешт на вищевказану квартиру було накладено приватним нотаріусом [PERSON] на підставі Договору іпотеки, Д0485, 29.08.2006, ПН [PERSON] Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року Судом у Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції витребовувалася інформація стосовно того, чи накладався та коли Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції арешт на квартиру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка 7/35, яка належить [PERSON] Р-Б.Б.; якщо накладався в рамках якого виконавчого провадження та на підставі якого виконавчого документу з наданням відповідних підтверджуючих доказів, у звязку з невиконанням якої судові засідання в даній цивільній справі неодноразово відкладалися. В той же час, Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції вимоги Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року не виконано та не надано суду відповідні докази. При цьому, Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог чинного цивільного процесуального закону обовязок доказування правомірності позовних вимог та надання доказів по справі покладено на позивача. Так, відповідно до вимог частини 1 та 3 статті 60 ЦПК України саме позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підстави застосування в спірних правовідносин положень статті 61 ЦПК України відсутні. За таких обставин, враховуючи те, що в даній цивільній справі Позивачем не доведено обставин, які підлягають доказуванню в рамках даної цивільної справи (існування передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для зобовязання державного виконавця зняти арешт зі спірної квартири, та, зокрема, факту наявності відкритого виконавчого провадження, факту накладення Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції арешту на дану квартиру тощо), Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах станом на час розгляду даної цивільної справи відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника [PERSON] Р-Б.Б., оскільки існування підстав для зняття арешту Позивачем не доведено. Крім того, Суд звертає увагу на те, що відповідно до Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року, задоволено заяву [PERSON] Ростислава-Броніслава Богдановича; відстрочено виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, 7/35, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] Р-Б.Б. договору купівлі продажу, до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Доказів на підтвердження того, що вищевказані ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року було скасовано судом касаційної інстанції в матеріалах справи відсутні, і Позивачем таких доказів суду не надано. Відтак, станом на час розгляду даної цивільної справи виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, 7/35, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] Р-Б.Б. договору купівлі продажу відстрочено до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також те, що станом на даний час представником Позивача не наведено існування передбачених частиною 1 статті 50 та статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з майна боржника, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна [PERSON] Р-Б.Б. станом на даний час. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України ст. ст. 19, 25, 49, 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed