Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до Журавненської територіальної громади, [PERSON] (відповідачі), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності на майно колгоспного двору, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та належало колгоспному двору, головою якого була померла. Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за [PERSON] , яка померла [INFO] , дочкою [PERSON] та ним [PERSON] .. За життя 07.03.1997 бабуся склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла йому. Його матері [PERSON] належить відповідна частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, однак вона відмовилася від цієї частки згідно з посвідченою секретарем виконкому заявою. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном, є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. На частку у майні колгоспного двору не претендує. Представник Журавненької селищної ради у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечення стосовно предмету даного позову. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач подав заяву про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог (а.с.33), заяву про долучення до матеріалів справи документів, розгляд підготовчого засідання у його відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.38). Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.37). Представник Журавненької селищної ради у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення стосовно предмету даного позову (а.с.59). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.28-29). Ухвалами підготовчого засідання від 02.02.2021 та 19.03.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.34, 57). Ухвалою підготовчого засідання від 24.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.60-61). Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23.11.1989 цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.12). 07.03.1997 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Любшанської сільської ради, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право своєму внуку [PERSON] (а.с.22). [PERSON] померла [INFO] у с. Любша Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2016 (а.с.11). Згідно з витягом з погосподарської книги с. Любша Жидачівського району Львівської області від 13.12.2019 №627, будинковолодіння під [ADDRESS] станом на 30.06.1990 рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Відповідно до технічного паспорта від 25.12.2019 та довідки Стрийського МБТІ від 08.01.2020, в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», сараєм «В», погребом «Д», сараєм «Ж», воротами №2, огорожею №3, колодязем «к» (а.с.13-18). Постановою Жидачівської ДНК від 25.04.2019, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.20). Згідно з Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 28.02.2019 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2019, спадкоємцем майна [PERSON] є її внук [PERSON] . Спадковим майном є земельні ділянки, право власності на які, на даний час, зареєстровано за [PERSON] (а.с.39-52). Відповідно до довідки Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської ради від 29.01.2020, [PERSON] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] була зареєстрована дочка [PERSON] . Заборони та арешту на нерухоме майно немає. Заповіт [PERSON] посвідчувався у виконкомі Любшанської сільської ради (а.с.21). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) у порядку спадкування за заповітом після смерті баби, права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) як члена колгоспного двору та права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по 1/3 частці цього двору. За життя [PERSON] 07.03.1997 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла внукові [PERSON] . З огляду на дату смерті спадкодавця [PERSON] ( [INFO] ) питання спадкування регулюється нормами ЦК України. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] , який прийняв спадщину, про що свідчать досліджені у судовому засіданні докази (свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2019). Також, суд зауважує, що інший живий член колгоспного двору, а саме: [PERSON] у поданій нею заяві ствердила, що не претендує на частку у майні колгоспного двору, відтак частку, яка б мала їй належати у цьому майні (1/3), переходить до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому, однак він позбавлений можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб, оскільки у цьому йому відмовлено уповноваженою особою (нотаріусом). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved