Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2020 року ухваленому у справі № 686/11065/20 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Проскурів», Хмельницької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління комунального майна Хмельницької міської ради про визнання квартири не службовою. 19 листопада 2020 року позивачем подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, у зв`язку з чим матеріали справи № 686/11065/20 були направленні до Хмельницького апеляційного суду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року матеріали справи № 686/11065/20 були повернуті до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для ухвалення додаткового рішення у справі з приводу позовної вимоги [PERSON] про визнання запису «Службовий» в ордері неправильним. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали вимогу про визнання запису в ордері «Службовий» недійсним. Представник відповідача ПАТ «Проскурів», представник відповідача Хмельницької районної державної адміністрації та представник третьої особи Управління комунального майна Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про запису в ордері недійсним з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Проскурів», Управління комунального\~майна Хмельницької\~міської ради\~про визнання\~квартири не\~службовою та визнання запису в ордері на жиле приміщення за № 42468, серія ХМО «Службовий» неправильним. В подальшому, 28 серпня 2020 року [PERSON] подав до суду уточнення до позовної заяви, в якому уточнив позовну вимогу: запис в ордері за № 42468, серія ХМО «службовий» просив суд визнати незаконним, зазначивши, що спірна квартира була йому виділена на підставі рішення правління колгоспу «Комунар» від 31.12.1987 року, а ордер з поміткою «службовий» було видано в 1993 році агрофірмою «Проскурів». Також вказав, що житловий будинок [ADDRESS] , як і його квартира, не є власністю ПАТ «Проскурів», будинок не перебуває на обліку та обслуговуванні, тому визнаний безхазяйним, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 (в редакції, що діяла на момент отримання позивачем ордеру) , на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може\~бути видано\~лише на\~вільне жиле\~приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Відповідно до пунктів 72 та 73 цих Правил, при вселенні\~в надане\~жиле приміщення\~громадянин \~здає ордер\~у житлово-експлуатаційну\~організацію,\~а за\~її відсутності\~-\~відповідному підприємству,\~установі,\~організації;\~ордер зберігається\~як документ\~суворої звітності.\~Одночасно подаються\~паспорти усіх\~членів сім`ї,\~ включених\~до ордера,\~ з\~відміткою про\~виписку з\~попереднього місця\~проживання. Ордер\~на жиле\~приміщення може\~бути визнано\~недійсним у\~судовому порядку\~у випадках\~подання \~громадянами не\~відповідаючих дійсності\~відомостей \~про \~потребу \~в \~поліпшенні \~житлових \~умов,\~порушення прав\~ інших\~ громадян\~ або\~ організацій\~ на\~зазначене в\~ордері жиле\~приміщення,\~ неправомірних\~ дій\~ службових\~ осіб\~ при\~вирішенні питання\~про надання\~жилого приміщення,\~а також\~в інших\~випадках порушення\~порядку і\~умов надання\~жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. [PERSON] , заявляючи вимогу про визнання незаконним запису «Службовий» в ордері № 42468 серії ХМО, жодним чином не обґрунтував, з посиланням на нормативно-праві акти, можливість визнання недійсним окремих записів в ордері, як правоустановчому акті індивідуальної дії. Натомість, сам ордер позивач не оскаржував з моменту його отримання в 1993 році, не надав доказів звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин (службове підроблення). З наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання запису «Службовий» в ордері недійсним.

Outcome: dismissed