Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - позивач, ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року у розмірі 2 211 287,27 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01293.08.2, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21 658,00 дол. США терміном до 16.07.2015 року включно, процентна ставка 7,7% річних. В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено додаткові угоди до даного договору. Так, додатковою угодою від 14.10.2008 року процентна ставка встановлена в розмірі 9,7% річних, а згідно додаткової угоди від 04.03.2009 року конвертація залишку заборгованості за кредитним договором здійснюється за курсом, встановленим позивачем на момент конвертації за умовами погашення відповідачем в повному обсязі суми нарахованих на дату конвертації процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору в день здійснення операції з конвертації залишку заборгованості за кредитом; після здійснення позивачем вказаної операції сума наданого кредиту, яку відповідач зобов'язаний повернути позивачу в термін до 16.07.2015 року становить 107 148,89 грн. 16.07.2008 року в забезпечення виконання кредитного договору сторонами було укладено договір застави. Відповідач систематично порушував взяті на себе зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого позивач також нарахував пеню, три проценти річних та інфляційні втрати. Станом на 01.10.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 становить 2 211 287,27 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 01.04.2015 року представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року у розмірі 3 992 255,83 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн. 22.06.2015 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору, в якій [PERSON] просила визнати недійсним п. 3.6 кредитного договору № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, оскільки даний пункт договору обмежує права відповідача як споживача. В судовому засіданні 29.07.2015 року представник відповідача надав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено [PERSON] 03.06.2011 року, а з позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернулось 21.01.2015 року. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні надав письмові заперечення проти позову в яких просив в позові відмовити, позивачем невірно вказано періоди розрахунку заборгованості, неправильно розраховано пеню та пропущено трирічний строк звернення до суду. В судовому засіданні 06.10.2015 року представник позивача надав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву в яких просив в позові відмовити, оскільки сторони при укладені кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов та договір є укладеним. Крім того, представник ПАТ «Родовід Банк» в судовому засіданні надав заяву про застосування строку позовної давності, який сплив 16.07.2011 року. В судовому засіданні 29.10.2015 року представник відповідача надав письмову заяву про зменшення розміру неустойки, передбаченої кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву ПАТ «Родовід Банк» з викладених у ній підстав та просив її задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, зважаючи на необґрунтованість та пропуск строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву з викладених у ній підстав та просив її задовольнити, а в позові ПАТ «Родовід Банк» відмовити, зважаючи на його необґрунтованість та пропуск строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Родовід Банк» та зустрічний позов [PERSON] слід залишити без задоволення, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 16.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», назву якого згідно Статуту змінено на ПАТ «Родовід Банк», (Банк) уклало кредитний договір № 77.1/АК-01293.08.2 з [PERSON] (Позичальник), згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 21 658,00 дол. США терміном по 16.07.2015 року включно. Згідно п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 7,7% процентів річних. У п. 1.5.1 кредитного договору сторони погодили, що щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, Банк зобов'язується надавати Позичальнику кредит на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаний у п. 1.1 цього договору, згідно з письмовими заявками Позичальника. Згідно п. 3.1 кредитного договору, Позичальник зобов'язується, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 258,00 дол. США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку та повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 16.07.2015 року. Щомісяця, до 10-го числа (включно)сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту, згідно п. 1.5.1 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку. У п. 3.6 кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів Позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% процента від суми простроченої заборгованості. В подальшому 14.10.2008 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, згідно якої процентна ставка встановлена в розмірі 9,7% річних. 04.03.2009 року сторони уклали Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, згідно якого Банк здійснює переведення залишку заборгованості за кредитом, наданим Позичальнику згідно кредитного договору № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, в доларах США в національну валюту України - гривні (конвертація). Конвертація залишку заборгованості за кредитом здійснюється за курсом, встановленим Банком на момент конвертації за умови погашення Позичальником в повному обсязі суми нарахованих на дату конвертації процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору в день здійснення операції з конвертації залишку заборгованості за кредитом. Сума залишку заборгованості за кредитом, що обліковується на позичковому рахунку Позичальника на дату укладення додаткового договору складає 14 881,79 дол. США. Після здійснення Банком вказаної операції сума кредиту, наданого Позичальнику, яку Позичальник зобов'язаний повернути Банку в термін до 16.07.2015 року складає 107 148,89 грн. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 25% процентів річних. Починаючи з місяця наступного за звітним, Позичальник зобов'язується щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 391,54 грн. та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку. Як визначено у ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» взяті на себе за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року зобов'язання виконало належним чином - надало відповідачеві кредит в розмірі 21 658,00 дол. США, про що свідчить заява на видачу готівки від 16.07.2008 року та квитанція № 1691_15 від 16.07.2008 року. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Так, відповідно до банківських виписок по рахунку [PERSON], останній платіж по погашенню кредиту було здійснено відповідачем 03.06.2011 року. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, суд зазначає, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф). Отже, крім цивільно-правового договору, грошове зобов'язання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України. Оскільки [PERSON] прострочила виконання грошового зобов'язання за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, то зобов'язана сплатити три проценти річних та індекс інфляції від простроченої суми за весь час прострочення. Станом на 27.02.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року становить 3 992 255,83 грн., з яких тіло кредиту складає 107 148,89 грн., проценти складають 128 556,96 грн., три проценти річних - 18 531,13 грн., пеня - 3 609 037,91 грн., інфляційні втрати - 58 980,94 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року зобов'язань відповідач не надав. Разом з тим, [PERSON] просить застосувати строк позовної давності. Так, як визначено у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено у ч. 1 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.. 253 ЦПК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст..ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови кредитного договору про його дію до повного погашення Позичальником своїх зобов'язань за цим договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк його припинення в розумінні статті 251 ЦК України. При чому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, [PERSON] первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 16.07.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 та в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором вимог до про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Так, як погоджено сторонами у кредитному договорі № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, Позичальник зобов'язаний щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 391,54 грн. та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку. Отже, чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 10-го числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON], останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року було здійснено 03.06.2011 року, а сплата чергового платежу за графіком 10.07.2011 року. Відтак, ПАТ «Родовід Банк» повинно було пред'явити позов до [PERSON] до 11.07.2014 року, тобто протягом трьох років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Проте, ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з даним позовом лише 21.01.2015 року, відповідно до відбитку печатки поштового відділення на конверті, тобто після спливу строку позовної давності. За таких обставин, в позові ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору, слід зазначити наступне. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Так, згідно вказаної статті, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним За правилами ст. 1054 ЦК України, надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Кредитний договір № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року підписано представником ПАТ «Родовід Банк» та скріплено печаткою Банку з однієї сторони та особисто [PERSON] з іншої сторони. Відповідач власноручно підписав кожну сторінку кредитного договору № 77.1/АК-01293.08.2 від 16.07.2008 року, а, відтак, погодився з усіма його умовами, в тому числі, з п. 3.6, в якому зазначено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів Позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% процента від суми простроченої заборгованості, та з п. 7.9 кредитного жоговору, згідно якого Позичальник, підписуючи цей договір підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутних послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту, що відповідає ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року), Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження того, що кредитний договір було укладено внаслідок застосування насильства, помилки чи введення позивача в оману, сторони не надали. Таким чином, суд вважає, що волевиявлення сторін кредитного договору на його укладення було вільним, відповідало їх внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, у позивача було право вибору укладати даний договір на таких умовах чи відмовитись від його укладення. Більш того, в подальшому даний кредитний договір виконувався обома сторонами. Щодо застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», то на дані правовідносини вказаний закон не поширюється, оскільки регулює виключно правовідносини між юридичними особами. Аналізуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Що стосується заяви представника позивача про застосування строку позовної давності, то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України її застосування можливе лише за наявності порушення права особи. Разом з тим, порушення прав [PERSON] судовим розглядом не встановлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed