Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 грудня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що 27 квітня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 19\~440 грн. на строк до 01 січня 2018 року, про що свідчить розписка, написана власноруч відповідачем. На момент отримання грошових коштів відповідачі перебували у шлюбі, а гроші необхідні були на потреби сім`ї. Після закінчення дії договору відповідачі грошові кошти не повернули та ухиляються від повернення грошових коштів. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь грошові кошти в сумі 37\~038, 74 грн., з яких: 19\~440 грн. сума боргу, 9\~859, 27 грн. проценти, 5\~601, 58 грн. інфляційне збільшення, 2\~137, 89 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 840, 80 грн. (а.с.28-30). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 грудня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.18). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (а.с.19-20). До суду 14 січня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.21-22). Ухвалою судді від 19 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням\~строку для\~усунення зазначених\~у ній\~недоліків (а.с.23-24).\~Увстановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем. Ухвалою судді від 28 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.45-46). Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.62). Відповідачі в судове засідання втретє не з`явилися, про день та час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 28 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якої остання отримала від позивача грошові кошти в розмірі 19 440 грн., що еквівалентно 720 доларів США, які зобов`язалася повернути 01 січня 2018 року. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. У визначений розпискою строк, а також на час розгляду справи грошові кошти відповідачем [PERSON] не повернуті, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом. Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із неповерненням та невиконання зобов`язання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі та строки. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або також кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047\~ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із розписки від 27 квітня 2017 року вбачається, що на виконання укладеного договору відповідач [PERSON] отримала 19\~440 грн. Вказані докази підтверджують укладення між сторонами договору позики та передання передбачених ним грошей. Частиною 1статті 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже надана розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики. У зазначений в договорі строк [PERSON] , отримані в якості позики кошти в розмірі 19\~440 грн. не повернула, чим порушила умови договору. Відповідно до частини третьої статті 61\~СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). Згідно з частиною четвертою статті 65\~СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз частини четвертої статті 65\~СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 454/3381/14-ц. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази перебування відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Крім цього, доказів того, що отримані у борг грошові кошти були використані в інтересах сім`ї також не надано та у розписці про це не зазначено. При цьому, лише факт перебування у шлюбі відповідачів не є доказом того, що отримані [PERSON] у борг кошти згідно договору позики у період шлюбу є і зобов`язаннями [PERSON] щодо його сплати. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих [PERSON] у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог до [PERSON] . В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2\~ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що\~ст. 625 ЦК України\~поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). При цьому, у\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що договорі позики укладений у належній письмовій формі, факт отримання грошових коштів підтверджений письмовою розпискою позичальника [PERSON] , враховуючи, що відповідачем не надано доказів повернення боргу позивачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимоги та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 37\~038, 74 грн., з яких: 19\~440 грн. сума боргу, 9\~859, 27 грн. проценти, 5\~601, 58 грн. інфляційне збільшення боргу, 2\~137, 89 грн. 3% річних (розрахунок здійснений позивачем та перевірений у судовому засіданні) (а.с.32-34). Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial