Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] , [PERSON] (позивачі) подали до суду позов до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Матусека В.В., [PERSON] (відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Журавненська селищна рада Стрийського району Львівської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять: визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області від 07.02.2013 на ім`я [PERSON] серія [NUMBER] , індексний номер: 335513, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним № 6638546215, номер запису про право власності - 101040, індексний номер витягу - 338999; скасувати державну реєстрацію запису про право власності на нерухоме майно, а саме на будинковолодіння у [ADDRESS] , за [PERSON] , реєстраційний № 6638546215, свідоцтво про право власності серія [NUMBER] від 07.02.2013 року, індексний номер 335513, видане реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області; визнати незаконними дії нотаріуса Жидачівської державної нотаріальні контори Матусека В.В., яким видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014 на ім`я [PERSON] , яке зареєстроване в реєстрі за № 266; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори від 14.03.2014 на ім`я [PERSON] , яке зареєстроване в реєстрі за № 266; скасувати державну реєстрацію запису про право власності на нерухоме майно, а саме на будинковолодіння у [ADDRESS] , за [PERSON] , свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.02.2013, індексний номер 335513, серія САК № 880974, видане реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликаються на те, що у [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, яке відносилося до категорії колгоспних дворів. На підставі рішення Монастирецької сільської ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 13.05.1988 за № 42 вирішено дозволити [PERSON] побудувати одноповерховий індивідуальний житловий будинок по проекту ОБ-М-4/79, зобов`язано забудовника після завершення будівництва нового будинку і здачі його в експлуатацію старий будинок знести на протязі одного місяця. У зв`язку з тим, що за взаємною згодою члени колгоспного двору будували новий житловий будинок на цій же земельній ділянці, а тому старий будинок мав бути знесений. Фактично новий житловий будинок будували [PERSON] та [PERSON] - невістка і син [PERSON] . Будівництво нового житлового будинку було розпочато у 1988 році. У 1989 році будинок був вимуруваний та накритий. Члени колгоспного двору створювали спільно майно, спільною працею для майбутнього в ньому проживання. У матеріалах технічної інвентаризації житлового будинку, які були надані посадовою особою Стрийського МБТІ знаходиться оригінал декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої Інспекцією ДАБК у Львівській області 01.10.2012 (будівництво індивідуальних житлових будинків по [ADDRESS] ), в якій значиться характеристика житлових будинків А-1 та Д-1. Однак у поданих матеріалах реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції є копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої інспекцією ДАБК у Львівській області 01.10.2012 (будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] ), але з іншими даними в тексті декларації, а саме лише відносно житлового будинку Д-1. Будівництво житлового будинку Д-1 завершений у 2006 році. Станом на 04.03.2002 за вказаною адресою знаходились: житловий будинок А-1, веранда а-1, сходи а-1, житловий будинок (незакінчене будівництво) Д-1, веранда д-1, сходи д-1, сарай Б, сарай В, вбиральня Г, колодязь К, огорожа № 1. Крім того, рішенням виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району від 22.03.2011 № 13 вирішено оформити за [PERSON] право власності та видати свідоцтво про право власності на 2/6 частини будинковолодіння, яке розташоване у [ADDRESS] . При зверненні до реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки на зазначене нерухоме майно проведено державну реєстрацію прав за іншим власником. Реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07.02.2013 видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер: 335513, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним № 6638546215, номер запису про право власності - 101040, індексний номер витягу - 338999. Оскільки [PERSON] , голова колгоспного двору померла [INFO] , то на підставі складеного нею заповіту на користь [PERSON] державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014 на її ім`я, яке зареєстровано в реєстрі за № 266. Крім того, посадовими особами реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції Львівської області на ім`я [PERSON] видано друге свідоцтво про право власності на нерухоме майно (старий будинок А-1) від 07.02.2013 (індексний номер 335513), але уже з формою власності - приватна (серія САК № 880974). Однак дане свідоцтво було знищено на підставі акту від 30.05.2014. Таким чином, вони умисно видали вдруге свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок А-1 на [PERSON] , а також на жилий будинок Д-1. Таким чином видані свідоцтва зачіпають його права та інтереси, а також видані з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно є підстави для скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подав до суду заперечення та пояснення (Т.1 а.с.28-30, Т.3 а.с. 193-195, 227-229), в обґрунтування яких покликаючись на те, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) є неналежним відповідачем у справі, оскільки внесення записів про речові права на нерухоме майно в Державному реєстрі належить безпосередньо до повноважень державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав або нотаріусів, органи ж юстиції з 1 травня 2016 не входять в систему суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно. Позивачем безпідставно та необґрунтовано вказано, що вони є правонаступником ліквідованих органів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Представник відповідачки [PERSON] подав до суду заперечення та відзив (Т.1. а.с.214-215, Т.2 а.с.26, Т.3 а.с.150-151, 154-155), в обґрунтування яких покликаючись на те, що відповідно до інвентаризаційної справи на домоволодіння на [ADDRESS] станом на 18.05.1989 в склад майна за зазначеною адресою входили: житловий будинок «А-1», сарай «Б», стодала «В», колодязь «к», загорода 1, а станом на 24.03.2002 до складу майна було включено вбиральню «Г» та житловий будинок «Д-1». 31.07.1989 в реєстровій книзі зареєстровано право власності колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , на житловий будинок «А-1». Згідно довідки Стрийського МБТІ від 08.08.2014 житловий будинок «А-1» - 1953 року побудови, а житловий будинок «Д-1» - 2006 року побудови. Реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07.02.2013 прийнято рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на новий будинок по [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на вказане майно. Після смерті [PERSON] на підставі складеного нею заповіту нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області 14.03.2014 посвідчено та видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на новий житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами. За захистом порушеного права у цій справі позивачі звернулися до суду лише у серпні 2014 року, тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідач нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори Матусек В.В. правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Позивачка [PERSON] позов підтримала повністю, суду пояснила, що в 2009 році вона працювала і вкладала кошти на ремонт нового будинку, проте свекруха склала заповіт на сусідку - позивачку по справі. Просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що колгоспний двір припинив своє існування. Рішення суду 2010 року стосується старого будинку, бо саме він існував на час припинення колгоспного двору. Новий будинок зданий в експлуатацію у 2012 році. Цей будинок не є майном колгоспного двору, а є індивідуальним будинком. [PERSON] належним чином оформила право власності на нього і склала заповіт на [PERSON] , яка доглядала її. Представник відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори Матусек В.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяви та клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача [PERSON] подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (Т.3 а.с.167), клопотання про заміну відповідача його правонаступником (Т.3 а.с.168-173), клопотання про залучення співвідповідача (Т.3 а.с.174-176), заперечення на заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] від 23.08.2020 про застосування строку позовної давності (Т.3 а.с.187-192), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (Т.4 а.с.24), заяву про відкладення розгляду справи (Т.4. а.с.38). Представником відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (Т.4 а.с.3) Представником відповідачки [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності (Т.3 148-149, 152-153), заяву про відкладення розгляду справи (Т.3 а.с.163,164, 165, 166). Відповідачем завідувачем Жидачівської ДНК Матусек В.В. подано заяву про розгляд попереднього засідання за його відсутності, заяву про розгляд справи за його відсутності (Т.3 а.с.158, Т.4 а.с.48) Представником третьої особи Журавненської селищної ради Львівської області подано заяву про розгляд справи за його відсутності (Т.4 а.с.14, 22) Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 04.08.2020 прийнято цивільну справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (Т.3 а.с.134-135). Ухвалами від 30.11.2020, 05.01.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Західне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), співвідповідача [PERSON] та відкладено підготовче засідання (Т.3 а.с.202, 205-206, 231-232). Ухвалою від 19.02.2021 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи - Журавненську селищну раду Стрийського району Львівської області (Т.3 а.с.250-251). Ухвалою від 12.05.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.4 а.с.28-29). Ухвалою судового засідання від 10.08.2021 відкладено розгляд справи (Т.4. а.с.39-40). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1359/14 відповідачки [PERSON] (Т.3 а.с.211, 212) та позивачки [PERSON] (Т.4 а.с.35). Суд, заслухавши аргументи представників сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням Виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району від 13.05.1988 №42, [PERSON] дозволено побудувати індивідуальний одноповерховий будинок в [ADDRESS] . Після завершення будівництва нового будинку і здачі його в експлуатацію, старий будинок знести на протязі одного місяця (Т.1 а.с.60-61, 102). На ім`я [PERSON] видано свідоцтво на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР від 16.06.1988 на підставі рішення Виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району від 13.05.1988 №42 (Т.1 а.с.57-59, 100-101). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27.07.1989, цілий жилий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (Т.1 а.с.50). Актом поточних змін, які зареєстровані 04.03.2002, встановлено побудову на земельній ділянці по [ADDRESS] житлового будинку «Д-1» незакінченого будівництвом (Т.1 а.с.52). Відповідно до технічного паспорта від 04.03.2002, по [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок «А-1» (1953 р.п.), житловий будинок «Д-1» (незакінчений будівництвом), сарай «Б», сарай «В», вбиральня «Г», колодязь «к», огорожа №1 (Т.1 а.с.10-11). Згідно із заповітом від 15.03.2010, зареєстрованого в реєстрі за №21, [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку пай [PERSON] , житлове будинковолодіння (старий житловий будинок), незакінчений новий житловий будинок з приналежними до нього земельною ділянкою та господарськими будівлями, що знаходяться у с. Старе Село Жидачівського району Львівсьекої області - [PERSON] (Т.1 а.с.80). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.10.2010 визнано за [PERSON] право власності на 2/6 частини будинковолодіння в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] (Т.1 а.с.12). Рішеннями Виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району №44 від 21.10.2010 та №13 від 22.03.2011 вирішено оформити за [PERSON] право власності та видати свідоцтво про право власності на 1/6 житлового будинку [ADDRESS] , а за [PERSON] право власності та видати свідоцтво про право власності на 2/6 будинковолодіння, яке розташоване у [ADDRESS] (Т.1 а.с.13, 232). З Журналів внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень від 21.08.2012 вбачається, що загальна площа житлового будинку «А-1» по [ADDRESS] становить 56,3 кв.м, житлова - 28,0 кв.м; загальна площа житлового будинку «Д-1» по [ADDRESS] становить 80,6 кв.м (2012 рік) та 81,1 кв.м (2013 рік), житлова - 45,2 кв.м (Т.1 а.с.54, 56, 69, 71). Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - житлового будинку «Д-1» по [ADDRESS] зареєстровано в інспекції ДАБК у Львівській області 01.10.2012 (Т.1 а.с.72-77). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2013, витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2014, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок «Д-1» загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею - 45,2 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] . Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», навіс «Ж», колодязь «к», огорожа 1, огорожа 2 (Т.1 а.с.78, 79, Т.2 а.с.155-156, 157, 158-159). Згідно з довідками Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №672 від 15.07.2014 та №688 від 16.07.2013, по [ADDRESS] рахується господарство, яке станом на 30.06.1990 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У виконавчому комітеті посвідчено заповіти від імені [PERSON] за №21 та [PERSON] за №22 (Т.1 а.с.14, 15). Відповідно до даних технічних паспортів від 21.08.2012, 02.12.2013 та довідки Стрийського МБТІ від 08.08.2014 №1832, по [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок «А-1» (1953 р.п., загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м.), житловий будинок «Д-1» (2006 р.п., загальною площею 80,6 кв.м (2012 рік) та 81,1 кв.м (2013 рік), житловою площею - 45,2 кв.м.; у технічному паспорті від 02.12.2013 зазначено загальну площа 81,1 кв.м., житлову площу - 45,2 кв.м.), сарай «Б», сарай «В», вбиральня «Г», навіс «Ж», навіс «Н», огорожа 1, огорожа 2, колодязь «к». Право власності на житловий будинок «А-1» зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (Т.1 а.с.26, 82). З матеріалів спадкової справи №564/2013 вбачається, що [PERSON] 07.11.2013 подано заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , а саме: житлового будинку по [ADDRESS] та земельної частки (паю). Наявні у спадковій справі інформаційні довідки свідчать про відсутність у Спадковому реєстрі інформації про заведені спадкові справи після смерті [PERSON] та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також про зареєстровані заповіти від її імені. У спадковій справі наявний заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] в частині права на земельну частку пай та [PERSON] в частині належних їй житловий будинків (старого та незакінченого нового у с. Старе Село Жидачівського району), а також свідоцтво про право власності від 07.02.2013 та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які засвідчують належність [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку «Д-1» по [ADDRESS] , з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами. 14.03.2014 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №266, на ім`я [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку «Д-1», сараю «Б», сараю «В», убиральні «Г», навісу «Ж», навісу «Н», колодязя «к», огорожі 1, огорожі 2 (Т.2 а.с.131-162). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2014, [PERSON] належить на праві приватної власності належить житловий будинок «Д-1» загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею - 45,2 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] . До господарських будівель та споруд належить: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», навіс «Ж», навіс «Н», колодязь «к», огорожа 1, огорожа 2 (Т.2 а.с.160). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12.09.2014, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності у розмірі 2/6 житловий будинок (А-1), розташований по [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями та спорудами (сараєм «Б», сараєм «В», вбиральнею «Г», навісом «Ж», навісом «Н», колодязем «к», огорожею 1, огорожею 2). Державну реєстрацію проведено 08.09.2014 (Т.1 а.с.43). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (далі - Закон №697-XII), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон №1952-IV). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону №697-XII колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами статті 120 ЦК УРСР встановлено, що Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України). Згідно з положеннями частини 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Нормою статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (статті 1236 ЦК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Приписами статті 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до норми пункту «1» частини 1 статті 4 Закону №1952-IV (яка діяла станом на 2006 рік - момент завершення будівництва житлового будинку «Д-1»), обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно з нормою пункту «1» частини 1 статті 18 Закону №1952-IV, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна. Положеннями пункту «2» частини 1 статті 19 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Крім зазначених вище норм матеріального права, суд враховує норми Цивільного процесуального кодексу України, зокрема норми статей 12, 13, 18, 81, 82, частини 5 статті 411 ЦПК України. Також суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що господарство по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір. До цього господарства станом на 18.05.1989 відносився житловий будинок «А-1» (1953 року побудови), сарай «Б», стодола «В», колодязь «к», загорода «1». Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належало по 1/6 частці цього двору. Станом на березень 2002 року до складу майна було включено вбиральню «Г» та житловий будинок «Д-1» незакінчений будівництвом. Дозвіл на будівництво житлового будинку «Д-1» та земельну ділянку для цього надано [PERSON] . Житловий будинок «Д-1» побудований у 2006 році, введений в експлуатацію у 2012 році, а право власності на нього зареєстровано за [PERSON] 07.02.2013, про що видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.10.2010, за [PERSON] визнано право власності на 2/6 частини будинковолодіння в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та брата [PERSON] , а право власності на 2/6 частини цього будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] 08.09.2014. За життя [PERSON] 15.03.2010 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким належне їй право на земельну частку (пай) заповіла [PERSON] , а житлові будинки (старий житловий будинок і новий недобудований житловий будинок) у с. Старе Село Жидачівського району Львівської області - [PERSON] 07.02.2013 за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок «Д-1» загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] , складовими частинами якого є сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», навіс «Ж», колодязь «к», огорожа 1, огорожа 2. З огляду на дату смерті спадкодавиці [PERSON] ( [INFO] ) питання спадкування регулювалося нормами ЦК України. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Остання у встановлений законом піврічний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, визначеної у заповіті і нотаріус, зібравши достатній обсяг документів для ухвалення рішення про можливість вчинення нотаріальної дії, видав [PERSON] 14.03.2014 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина складалася з житлового будинку «Д-1» ( [ADDRESS] ), сараю «Б», сараю «В», убиральні «Г», навісу «Ж», навісу «Н», колодязя «к», огорожі 1, огорожі 2. Надаючи оцінку аргументам сторін суд зазначає таке. За рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.10.2010 за [PERSON] визнано право власності на 2/6 частини будинковолодіння в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Зі змісту цього рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині будинковолодіння по [ADDRESS] як членам колгоспного двору. Аналізуючи досліджені судом докази суд зауважує, що станом на 15.04.1991 за колгоспним двором - господарством по [ADDRESS] числився житловий будинок «А-1» (1953 року побудови) та сарай «Б», стодола «В», колодязь «к», загорода «1». Доказів, які б свідчили про належність станом на 15.04.1991 до цього господарства іншого майна, суду не надано, відтак члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на майно колгоспного двору у визначеному вище обсязі в рівних частках. Таким чином, [PERSON] набув право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та брата [PERSON] на 2/6 частини житлового будинку «А-1» по [ADDRESS] , про що також свідчить сформований 12.09.2014 витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Суд зазначає, що житловий будинок «Д-1» по [ADDRESS] не входив до майна колгоспного двору, оскільки [PERSON] дозвіл на забудову земельної ділянки хоч і надано у 1988 році, сам житловий будинок «Д-1» побудований лише у 2006 році, а право власності на нього зареєстроване 07.02.2013. З аналізу змісту рішення Виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району №44 від 21.10.2010 вбачається, що це рішення також стосується саме майна (будинковолодіння) колгоспного двору по [ADDRESS] , а не іншого майна. Оцінюючи аргументи позивача про спільне будівництво членами колгоспного двору житлового будинку «Д-1» по [ADDRESS] суд зазначає, що такі аргументи не знайшли свого підтвердження жодними належними та допустимими доказами. Надаючи оцінку оскаржуваному свідоцтву про право власності на нерухоме майно від 07.02.2013 та проведеній на його підставі державній реєстрації речових прав на нерухоме майно, суд зауважує, що наявні у справі документи засвідчують належність саме [PERSON] права на житловий будинок «Д-1» по [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно засвідчило належність [PERSON] права власності саме на житловий будинок «Д-1» і на підставі цього свідоцтва проведено державну реєстрацію речового права на вказаний житловий будинок. Таким чином, суд доходить переконання, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.02.2013 та державна реєстрація речових прав на житловий будинок «Д-1» проведені у відповідності з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Доказів зворотного суду не надано. Оцінюючи дії нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори суд зазначає, що [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тим самим вчинивши дії, які свідчать про бажання прийняття нею спадщини. Державним нотаріусом була заведена спадкова справа, у якій, на переконання суду, зібрано достатньо документів для ухвалення нотаріусом рішення щодо наявності обґрунтованих підстав для вчинення нотаріальної дії - видачі спадкоємцю за заповітом [PERSON] відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, суд доходить переконання, що дії нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори відповідають вимогам закону і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014, зареєстроване в реєстрі за №266, видане [PERSON] законно. Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є похідною від підстави виникнення права власності на це нерухоме майно, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування державних реєстрацій записів про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. З огляду на відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення судом питання щодо застосування строку позовної давності, порушеного стороною відповідача у заяві від 25.08.2020 (Т.3 а.с.148-149). На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 328, 331, 1218, 1223, 1235, 1236, 1268, 1301 Цивільного кодексу України, статей 4, 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та

Outcome: dismissed