Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.2020 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 76 500 грн. та зобов`язалася повернути їх до 30.10.2020 року. Крім того, відповідно до п. 7 (абз. 2) договору у разі несвоєчасного повернення грошових коштів у визначені договором строки відповідач зобов`язалася повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 8 % за кожен місяць користування коштами, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 30 % штрафу від отриманої суми на кожен місяць прострочення. Однак, вона порушила вказані зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за вказаним договором позики, загальний розмір якої з урахуванням збільшених позовних вимог станом на 06.11.2020 року позивачем визначено як 250 920 грн. Тому вона просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, 04.01.2021 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути в її відсутності (а.с. 18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи належно повідомлялася. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.04.2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала 76 500 грн. та зобов`язалася повернути вказані кошти до 30.10.2020 року, а за користування вказаними коштами сплачувати позивачу 8 відсотків пізніше 25 числа щомісячно (а.с. 5). В п. 7 (абз. 2) вказаного договору позики зазначено, що у разі неповернення суми позики в термін, вказаний у договорі, позичальник повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 30 % штрафу від отриманої суми на кожен місяць прострочення. Позивачем вказано, що відповідач станом на 06.11.2020 року порушила умови договору позики і має заборгованість: 76 500 грн. - основний борг; 36 720 грн. загальна сума відсотків; 137 700 грн. як 30 відсотків штрафу від суми виконання зобов`язання відповідно до п. 7 (абз. 2) договору. Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено 250 920 грн. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2509,20 грн., що стверджується квитанцією від 06.11.2020 року (а.с.3) Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved