Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року розглянуто позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» про визнання виселення незаконним, зобов'язання надати у власність інше житлове приміщення, повернення речей. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано незаконним виселення [PERSON] з займаного нею приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» надати за власний рахунок [PERSON] житлове приміщення в м. Харкові, яке є рівноцінним житловому приміщенню (кімнаті), в якому була зареєстрована та проживала [PERSON] до її виселення з гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» повернути [PERSON] її особисті речи, вилучені 5 вересня 2000 року в ході її фактичного виселення з приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], або компенсувати їх вартість. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок. В резолютивній частині рішення суду не зазначена доля інших позовних вимог, заявлених [PERSON], хоча в мотивувальній його частині судом наводяться мотиви щодо їх вирішення судом. З огляду на наведене судом ініційоване питання про ухвалення по справі додаткового рішення. В судовому засіданні [PERSON] також просила ухвалити по справі додаткове рішення, про що подала письмову заяву, зазначивши, що судом невірно визначені обставини справи, обсяг позовних вимог, неналежно дана оцінка доказам та мотивування рішення, рішення грунтується на припущеннях, ухвалене не по суті її позовних вимог, не зазначено порядок та строки виконання рішення. Представник відповідача до суду не з'явився, його неявка не перешкоджає розгляду зазначеного питання. Заслухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи (т.6., а.с. 4-6, 25), 5 березня 2015 року [PERSON] виклала свої позовні вимоги в уточненому позові, а 27 березня 2015 - уточнила одну з позовних вимог та в прикінцевому варіанті позову просила: визнати незаконним її виселення відповідачем без надання іншого житлового приміщення з приміщення гуртожитку по вул. Володарського, 143 у м. Харкові та вилучення її речей; поновити її права, порушені відповідачем, зобов'язавши його в місячний термін придбати за його рахунок та надати [PERSON] у власність з оформленням за рахунок відповідача всіх правовстановлюючих документів інше житлове приміщення, що повинно відповідати санітарним та технічним вимогам, розмірам, що виключають визнання [PERSON] такою, що потребує покращення умов життя, та знаходиться у межах даного адміністративно-територіального району (пункту); призначити комісію за участю [PERSON] для визначення цілісності та збереження її речей, вилучених 5 вересня 2000 р. при її виселенні, та зобов'язати відповідача перевезти їх у надане [PERSON] житлове приміщення. Як вбачається з тексту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. При цьому в тексті рішення, зокрема, висловлена думка суду стосовно незаконного виселення [PERSON] з займаної нею кімнати у гуртожитку(без надання іншого житлового приміщення), та, відповідно, вилучення з кімнати її особистих речей, що не знайшло свого відображення в резолютивній частині рішення суду та цей недолік може бути усунутий шляхом ухвалення додаткового рішення про задоволення позову в цій частині. Питання ж щодо інших позовних вимог - встановлення строку, в який відповідач зобовязаний надати [PERSON] житло, а також призначення комісії за участю [PERSON] для визначення цілісності та збереження її речей, вилучених 5 вересня 2000 р. при її виселенні, та зобов'язати відповідача перевезти їх у надане [PERSON] житлове приміщення, судом також досліджувалося при розгляді справи та не знайдено підстав для задоволення вимог у цій частині, мотивування чого міститься в абзацах 3-4 останнього аркушу рішення (а.с. 99 т.6). Тому суд додатково зазначає про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Що ж стосується висловлених в заяві [PERSON] питань щодо невідповідності судового рішення вимогам ст. 215 ЦПК України, які на її думку, повинні бути усунуті шляхом постановлення додаткового рішення, то, проаналізувавши доводи зазначеної заяви, суд приходить до висновку про те, що вказані доводи є фактично такими, що містять в собі незгоду з рішенням суду, його формою та змістом, та можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції при перегляді судового рішення за апеляційною скаргою, адже суд 1-ї інстанції позбавлений можливості змінювати суть постановленого по справі рішення. З огляду на наведене вище, суд вважає необхідним ухвалити по справі додаткове судове рішення.

Outcome: dismissed