Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, узагальнені доводи інших учасників справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл [PERSON], [INFO], на виїзд за кордон на постійне проживання до країни Ізраїль за відсутності та супроводу батька, [PERSON] На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона проживала разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У 2015 році, ще під час спільного проживання з відповідачем, вони прийняли рішення емігрувати до Ізраїлю. Але з березня 2016 року і по теперішній час припинили спільне сімейне проживання з відповідачем. Позивач вказує, що її переїзд з дитиною на постійне місце проживання до Ізраїлю буде корисним для їх малолітнього сина, дасть змогу отримати якісну освіту, знайти в подальшому достойне місце в житті. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно надати можливість їй з сином емігрувати до Ізраїлю, але відповідач позитивно не реагував на її прохання. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.09.2017 року, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що з березня 2016 року стала мешкати окремо від [PERSON], причиною до того стало застосування з його боку психічного та фізичного насильства в сім'ї по відношенню до неї. Дитина залишилася проживати разом з нею. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина, проте така допомога носила не регулярний характер, а її розміру було вкрай не достатньо для забезпечення необхідних потреб дитини. Позич має єврейські коріння, виховує дитину в дусі поваги до традицій цього народу, [PERSON] навчається в середній школі з поглибленим вивченням івриту та історії єврейства. Відповідно до законодавства держави Ізраїль позивачка має можливість переїхати разом із сином на постійне місце проживання до Ізраїлю, що, на її погляд, буде корисним для їх малолітнього сина, дасть йому змогу отримати якісну освіту, знайти в подальшому достойне місце в житті. Крім того, мати позивачки на теперішній час тяжко хворіє, отримавши можливість переїхати на проживання до Ізраїлю вона має шанс на кваліфіковане лікування. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору № 21-АЮ про надання правової допомоги від 25.09.2017 року, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема, позивач не довела, що після переїзду до Ізраїлю вона буде забезпечена роботою та стабільним і достатнім доходом, якій дасть їй можливість утримувати дитину. Жодного доказу джерела отримання доходів в Ізраїлі позивачем не надано. Позивачем не надано жодного доказу щодо зарахування дитини до навчального закладу в іноземній державі. Немає доказів того, що держава Ізраїль надала запрошення для переїзду на постійне місце проживання [PERSON] та її неповнолітнього сина. Немає доказів того, що Україна надала дозвіл на виїзд на постійне місце проживання позивачу та неповнолітній дитині. Таким чином, внаслідок виїзду дитини за межі України на постійне місце проживання, відповідач буде позбавлений можливості брати участь у вихованні сина та особистого спілкування з ним. Поряд з цим, просили врахувати, що відповідач також має права на спілкування та участь у вихованні неповнолітнього сина, на теперішній час позивачка позбавила його такої можливості, з приводу чого [PERSON] подано до суду позов щодо усунення перешкод у вихованні сина та встановлення відповідного порядку участі батька у вихованні сина, спір ще не вирішений, а переїзд да іншої держави, з якою, доречи, в України відсутні відповідні міжнародні договори про правову допомогу, ускладнять та остаточно позбавлять [PERSON] його батьківських прав. Крім того, [PERSON] зазначив, що не заперечує проти обізнаністю дитини своїми історичними коріннями, в той же час дитина хрещена за православними християнськими обрядами, та після досягнення повноліття буде мати можливість на власну думку та вільний вибір своєї релігії, місця проживання та місця навчання. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Голубова О.С., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Під час вирішення справи судом була вислухана особиста думка дитини [PERSON], [INFO], який пояснив суду, що навчається у середній школі, де навчає іврит та історію Ізраїлю, зі слів друзів та матері знає, що жити в Ізраїлі краще, хоча мати і працює на двох роботах, але все ж таки їй не вистачає коштів, щоб придбати, все що він бажає, цього можна усунити переїхавши до Ізраїлю, а тому він цього бажає, на батька він ображається, за те, що він образив маму. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. 22.11.2017 року на адресу суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про допит в якості свідка неповнолітнього [PERSON], [INFO], без присутності батька, [PERSON] 22.11.2017 року на адресу суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи медичної документації щодо стану захворювання її матері [PERSON] Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], та відповідач - [PERSON], [INFO], проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 03.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції). За обопільною згодою сторони припинили спільне сімейне проживання, мешкають окремо, неповнолітня дитина мешкає разом з позивачкою [PERSON] [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітній [PERSON], [INFO], є громадянами України, що підтверджується відповідно їхніми паспортами, мають на Україні постійне місце проживання та забезпечені житловими умовами. Неповнолітній [PERSON], [INFO], здобуває в Україні середню освіту. Відповідач не заперечує проти проживання сина зі своєї матір'ю, проте згоди на виїзд дитини на постійне місце проживання за меж України не надає, оскільки в такому випадку він буде позбавлений можливості спілкуватися з дитиною і брати участь у її вихованні, з боку матері не доведено, що умови проживання дитини в державі Ізраїль будуть забезпечувати належній рівень забезпечення, утримання та виховання дитини. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 , виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до пп. 1 п. 4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. На теперішній час батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], за обопільною згодою було погоджено місце проживання дитини разом з його матір'ю - [PERSON], громадянкою України, яка має в Україні зареєстровано у встановленому порядку місце проживання. На підтвердження цього сторонами 21.11.2016 року було посвідчено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та участь у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В., а.с.24-27. Вказаний договір на теперішній час є чинним. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, внаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. На теперішній час між сторонами триває судовий спір щодо визначення порядку участі батька неповнолітнього [PERSON], який проживає окремо, щодо участі у його вихованні. Надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України [PERSON] разом з його матір'ю [PERSON] на постійне місце проживання до Ізраїлю без згоди та супроводу батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст. ст. 141,157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано доказів щодо належних умов проживання малолітнього сина в іншій країні (зокрема, в матеріалах справи відсутній акт обстеження помешкання, у якому буде проживати неповнолітня дитина, складений компетентними органами країни проживання та легалізований у передбаченому законом порядку національними органами); не надано суду доказів щодо джерела отримання доходів в Ізраїлі позивачем, не надано запрошення до країни Ізраїль для переїзду на постійне місце проживання [PERSON] та її неповнолітнього сина. Позивачем не надано жодного доказу щодо зарахування дитини до навчального закладу в іноземній державі. Відсутність вказаних даних позбавляє суд можливості об'єктивно встановити чи може зміна місця проживання житини в іншій державі завдати психологічної травми та нормальному фізичному, духовному і моральному розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні ані сама позивачка, ані неповнолітній [PERSON], [INFO], особисто жодного разу не відвідували державу Ізраїль. Посилання [PERSON] на те, що рівень її життя та її дитини під час постійного проживання у державі Ізраїль буде значно вищім ніж зараз, носять ймовірних характер. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання без згоди та супроводу батька до держави Ізраїль підлягають залишенню без задоволення. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed