Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 18 січня 2021 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що [PERSON] (далі - відповідач) звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 17 травня 2011 року, згідно якої отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та порушив умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Станом на 30 червня 2020 року заборгованість становить 58 888.27 грн.; яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 5997.60 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 52440.67 грн.; нарахована пеня - 450.00 грн.; нараховано комісії - 0.00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить - 58888.27 грн. станом на 30 червня 2020 року, та судові витрати пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 2270.00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. В матеріалах справи наявне заперечення на відзив відповідача, в якому позивач просить задовольнити дані вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача, яка діє на підставі довіреності в задоволенні позовних вимог позивача просила відмовити застосувавши строки позовної давності. Також в матеріалах справи наявний відзив щодо пред`явлених вимог позивача. В обгрунтування заперечень зазначила, що дійсно відповідач подавала заяву до банку щодо отримання грошових коштів у 2011 році. За весь час користування, максимальний ліміт встановлений картковим рахунком складав 500.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.0% на рік на суму залишку заборгованості, які нею сплачувались. Окрім, тіла кредиту нею сплачувалися відсотки за його використання. Так, на протязі користування кредитом збільшувався ліміт з застосуванням 42% за його користування. В останньому разі кредитний ліміт був збільшений до 6000.00 грн. з застосуванням 43.20%, який вона фактично використовувала та сплатила банку 7 824.97 грн. , що підтверджується розрахунком банку. Також зазначила , що строк дії договору визначений строком дії карти. Строк дії картки закінчився у 2015 році, останні платіж по картці був зроблений у 2013 році. Будь - яких внесень на карту або у відділення банку відповідач не проводила , доказів того що у 2108 році відповідачем внеселись зазначені суму суду не надано. Враховуючи викладене просить застосувати позовну давність та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді від 25 січня 2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 15 березня 2021 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 25 січня 2021 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 09 лютого 2021 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка була задоволена та 15 березня 2021 року постановлена ухвала суду про те, що розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявне клопотання від неї про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В матеріалах справи наявне заперечення на відзив відповідача. В судове засідання відповідач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. В матеріалах справи наявний відзив, згідно якого в задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» позивача за справою з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 17 травня 2011 року, згідно якої відповідач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умов наданих послуг (договору) відповідач повинен виконувати правила користування платіжною карткою для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту), за відсотками, комісією та інших витрат. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на платіжну картку. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. З врахуванням викладеного, станом на 30 червня 2020 року банком рахується заборгованість в сумі 58 888.27 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 5997.60 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 52440.67 грн.; нарахована пеня - 450.00 грн.; нараховано комісії - 0.00 грн. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Заяви № б/н від 17 травня 2011 року, звбачається ,що відповідач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.( а.с.32). Окрім т того відповідачем особисто підписана довідка про умови використання кредитної картки « Універсальна, 56 днів пільгового періоду» в якої зазначені умови кредитування. Звертаючись до суду з заявою позивач вказує та той факт що свої зобов`язання виконав в повному обсязі на відлік від відповідача , яка за зобов`язанням має певну заборгованість. На підтвердження своїх вимог надав суду виписку з рахунку . Згідно виписку по рахунку, останній платіж відповідачем [PERSON] був здійснений 24 жовтня 2011 року на суму 450,00 грн. (а.с.14). Наданий до суду розрахунок свідчать про той факт ,що 13 серпня 2018 року відбулось поповнення карткового рахунку на суму 3865.00 грн.,1041.00 грн.25 жовтня 2010 року карта поповнена на 718.97 грн.( а.с.22). Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти того ,що такі суми відповідачем вносились. Поясняючи тим ,що строк дії карки закінчився в 2015 році, пролонгацію договору відповідач не проводила , інших карток не отримувала , тому не мала технічної можливості провести внесення грошових коштів, як через термінал , так і через відділення банку, окрім того вона вважала ,що з банком розрахувалась. З довідки наданої позивачем, [PERSON] 17 травня 2011 року , була видана кредитна карта № [NUMBER] ,строк дії якої закінчився в січні 2015 року (а.с.31). Судом був зроблений запит ,що з`ясування механізму внесення заборгованості на карткових рахунок при відсутності картки ( а.с. 109,122). Будь - яких пояснень від позивача з цього приводу судом не отримано. Ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача та відповідач вказував на те, що сплив строк позовної давності. Слід також зазначити, що Верховний Суд своєю Постановою від 16 січня 2018 року в справі № 279/11064/15ц погодився з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. В постанові ВС зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також, відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257-258 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст. 253 Цивільного кдексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що останній платіж внесено відповідачем саме на погашення кредиторської заборгованості перед Банком, [PERSON] 24 жовтня 2011 року, отже судом береться до уваги саме останній платіж на суму 450.00 грн., внесений 24 жовтня 2011 року відповідачем на погашення кредиторської заборгованості перед Банком. Доводи позивача щодо внесення відповідачем у 2018 році , певних сум суд не бере до уваги , враховуючи відсутність належних та допустимих доказів внесення відповідачем таких сум. Позов про стягнення заборгованості з відповідача направлено позивачем засобами поштового зв`язку до суду 14 січня 2021 року, позивач просить провести стягнення за перід з 2011 року, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів (а.с.91). Частинами 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки по банківському рахунку, довідки про умови кредитування та розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах умов, визначених довідкою про умови кредитування. Суд ,застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тоді якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16. Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить по час коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником. Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 Цивільного Кодексу ), а не закінченням терміну дії договору. Таким чином, строк дії картки № [NUMBER] , яку відповідач отримала при укладанні кредитного договору про що свідчить і її підпис у заяві від 17 травня 2011 року, закінчився в січні 2015 року. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «ПриватБанк». Всупереч вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, будь-яких доказів щодо переукладання кредитного договору №б/н від 17 травня 2011 року та/або перевипуску картки за цим договором, позивачем не надано. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Так п.п. 92-93 вищевказаної постанови від 28 березня 2018 року встановлено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позовні вимоги позивача залишені без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed