Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 11 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Селянського господарства «Колос» про розірвання договору оренди земельної ділянки , стягнення орендної плати та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Брек Л.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власницею земельної ділянки, площею 5.3195 га , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку( серія ХР № 108007) з кадастровим номером 6325785900:02:0000:0141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному Реєстрі речових прав 126451973257. 29 вересня 2008 року між [PERSON] та Селянським господарством «Колос» (надалі СГ «Колос») був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Договір був зареєстрований в книгі записів державної реєстрації договорі оренди землі в Шевченківському відділу земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 0480870400067 15 грудня 2008 року. Також ,запис про укладання договору оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки за № 22162702 ( надалі Договір оренди землі). Відповідно до п.17 Договору оренди землі передача та прийняття земельної ділянки відбулась 29 вересня 2008 року. За умови п.7 Договору оренди землі строк оренди земельної ділянки сторонами визначено на 25 років. Пунктом 8 Договору оренди землі визначено ,що оренда плата вноситься в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі 1697.67 грн. Договором оренди землі п.9 передбачено ,що обчислення орендної плати відбувається з урахування індексу інфляції. Згідно п.10 Договору оренди землі передбачено ,що винесення орендної плати відбувається до 1 квітня , слідкуючого за звітним роком - грошима або послугами або натуральною сільськогосподарською продукцією. У разі невнесення орендної плати передбаченої п.10 Договору оренди землі, п.12.2 нараховуюється пеня 0,01 %, від суми прострочення. Також п.15.1 Договору оренди землі передбачено ,що із суми орендної плати орендодавцю, орендар відраховує розмір сплати земельного прибуткового податку. Враховуючи , що орендарем не виконувались належним чином умови договору, а саме орендна плата не сплачувалась своєчасно у 2016-2017 роках , за 2018-2019 року в встановлений термін Договором оренди землі , взагалі не була сплачена, листом від 20 лютого 2020 року ,позивачем на адресу СГ «Колос» надіслано пропозицією про внесення змін до договору оренди, та зазначення поштової адреси для здійснення поштового переказу , сплати орендної плати. До листа було додано проект Договору №1. Відповіді на вказаний лист позивач не отримала , як не отримала і орендну плату. Станом на час звернення до суду заборгованість зі сплати орендної плати становила 29736.76 грн. Будь - які звернення до СГ «Колос» залишаються без відповіді, що не дає позивачу ефективного права захистити себе як власника майна. Така позиція СГ «Колос» , щодо спілкування та виконання взятих на себе обов`язків спричинила позивачу моральні страждання. Оскільки позивач та члени її родини розраховували після укладання Договору оренди землі отримувати ,постійний , своєчасний прибуток у вигляді орендної плати. Мали правомірне очікування на добросовісність відповідача. Натомість СГ «Колос» господарює на орендованій землі позивача , отримує прибуток, і при цьому вдався до порушень прав позивача. Окрім того , замість того щоб врахувати побажання власника майна, щодо узгодження порядку ( способу ) здійснення орендної плати, закріпивши його в Договорі оренди землі, що підтверджують волевиявлення позивача щодо продовження договірних відносин , СГ «Колос» безпідставно їх відхилило. Позивач є пенсіонером, інвалідом, відноситься до соціально незахищених верст населення , в силу свого віку має хронічні захворювання , які на фоні нервової напруги, душевних хвилювань зумовлюють її загострення. Для захисту своїх прав позивач вимушена додатково витрачати свій час на отримання правничої допомоги , та нести не заплановані істотні витрати. Зазначила , що тільки після подання позовної зави до суду відповідачем 5 лютого 2021 року їй була сплачена оренда плата за 2018-2019 роки. Враховуючи викладене вище, позивач вимушена звернутися до суду за захистом свого права та просить розірвати Договір оренди землі від 29 вересня 2008 року укладений між [PERSON] та СГ «Колос», стягнути заборгованість за оренду плату за 2018 -2019 роки , стягнути на її користь моральну шкоду , яку вона оцінує в 10 000.00 грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, в обгрунування заперечень зазначила , що дійсно СГ «Колос» орендує земельну ділянку , що належить [PERSON] за Договором оренди землі від 29 вересня 2008 року. Свої зобов`язання , щодо сплати орендної плати виконує в повному обсязі. Так, були випадки затримки орендної плати але це врегульовувалось шляхом переговорів та сплати заборгованості. Окрім того зазначила ,що орендна плата сплачується в більшому відсотку ніж вказано в договорі. За 2018-2019 роки позивач не отримала орендну плату, яку господарство надіслало поштовим переказом, бо він повернуся без отримання . Підприємство не зобов`язано розшукувати орендодавців. Він має з`явитися до бухгалтерії та отримати орендну плату самостійно або через своїх представників. Щодо зміни умов договору оренди землі то господарству це не цікавило, тому пропозиція була відхилена. Щодо моральної шкоди ,зазначила що договором та законом таке відшкодування не передбачено. Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги надумані та задоволенню не підлягають. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 12 листопада 2020 року ухвалою суду позовна заява позивача залишена без руху. 17 листопада 2020 року після усунення недоліків, по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду справи в загальному провадженні, призначено підготовче судове засідання на 3 грудня 2020 року. Також, відповідачу наданий строк для подання відзиву на заявлені позовні вимоги. 3 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання представника СК «Колос» Леонової Ю.О., яка діяла за дорученням про надання строку для подання відзиву на позовні вимоги та відкладення розгляду підготовчого судового засідання. Згідно повідомлення про отримання судового виклику , пакет документів отримано відповідачем 27 листопада 2020 року. Розгляд справи відкладено на 22 грудня 2020 року. 22 грудня 2020 року , розгляд справи відкладено на 18 січня 2021 року , враховуючи заяву від 22 грудня 2020 року представника СК «Колос» Леонової Ю.О. про відкладення розгляду справи. 18 січня 2021 року розгляд справи відкладено за заявою представника СК «Колос» Леонової Ю.О. про відкладення розгляду справи на 8 лютого 2021 року. 08 лютого 2020 року до суду надано відзив на позовні вимоги підписані представника СК «Колос» Леоновою Ю.О. Ухвалою від 8 лютого 2021 року ,підготовче засідання оголошено закритим та справу призначено до судового розгляду. Заяви про поновлення строку щодо подання відзиву представником відповідача не заявлялось. В подальшому розгляд справи за заявою позивача і відповідно до ухвали суду від 23 березня 2021 року, проводився в режимі відеоконференеції. Суд, вислухавши представників позивача , відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Фактичні обставили встановлені судом. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 108007) з кадастровим номером 6325785900:02:000:0141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державном Реєстрі речових прав 126451973257 [PERSON] належить земельна ділянка , площею 5,3195 га , розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. 29 вересня 2008 року між [PERSON] та селянським господарством «Колос» (надалі СГ «Колос») був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Договір був зареєстрований в книгі записів державної реєстрації договорі оренди землі в Шевченківському відділу земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 040870400067 від 15 грудня 2008 року. Запис про укладання договору оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки за № 22162702. Передача та прийняття земельної ділянки відбулась згідно акту - прийому передачі земельної ділянки від 29 вересня 2008 року . Реалізуючи права власника земельної ділянки, 20 лютого 2020 року позивач звернулась до відповідача з повідомленням, додавши до нього докази про те, що вона має намір внести уточнення в Договір оренди землі. З даного повідомлення вбачається , що позивач вказує спосіб отримання орендної плати, через надсилання поштовим переказом за місцем її реєстрації. Будь - якої відповіді на вказану заяву позивачем не отримано, як і не отримано орендної плати за 2018-2019 роки. 8 лютого 2021 року представником відповідача Леоновою Ю.О. , яка діяла на підставі довіреності до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому порушено питання про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, адже несплата орендної плати за вказаний період мала місце винятково у зв`язку з навмисним не отриманням орендодавцем поштового переказу від господарства ,про сплату орендної плати. У відповідь на відзив відповідача 23 лютого 2021 року представник позивача зазначила , що відзив відповідачем був надісланий з порушення встановлених строків передбачених ст. 178-179 Цивільного процесуального кодексу України. Заяви про поновлення строку для надана відзиву відповідачем не подавалась. Окрім того зазначила , що відзив подано особою , яка не має право приймати участь у справі, таким чином суд має розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Звернула увагу на , те що п. 10 Договору оренди землі оренда плата здійснюється до 01 квітня слідуючого за завітним роком , тобто з 1 січня по 31 березня. 5 лютого 2021 року СК «Колос» на адресу позивача провір переказ в сумі 27947.00 грн. простроченої заборгованості за 2018-2019 роки , що є дає підстави стверджувати про систематичне порушення зобов`язань . Також зазначила ,що це не перше порушення відповідачем умов договору. Така ж ситуація склалась у 2016-2017 роках , орендна плату була отримана лише в 2018 році. Одже , прострочення відповідачем сплати орендної плати є систематичним і не спростовується відповідачем. При цьому в вину позивачу ставиться умисне її не отримання, яке не заслуговує уваги. Позичав ніяким чином не висловлював та не скоював дій щодо не отримання орендної плати. Посилання відповідача на надіслані поштові перекази є сумнівними. Так , не отримав оренду плату за 2018 рік позивач згідно умов п. 10 Договору оренди землі , позивач звернулась з листом щодо її отримання. З листа датованого 20 червня 2019 року СК «Колос» повідомило, що вона вже все отримала. Після цього ніяких повідомлень щодо отримання орендної плати до неї не надходили. Позивач намагалась врегулювати ситуацію , шляхом надсилання листа у лютому 2020 року до СК «Колос» з пропозиціями щодо зміни способу та умов сплати орендної плати але отримала відмову( а.с.15). Посилаючись на відповідні положення Закону України «Про оренду землі», Земельний та Цивільні кодекси України, представник позивача просить суд достроково розірвати договір оренди, укладений 29 вересня 2008 року між [PERSON] та селянським господарством «Колос»(надалі СГ «Колос»), стягнути моральну шкоду та понесені судові витрати. Відповіді на відзив позивача представником відповідачу суду надано не було. 21 травня 2021 року надані письмові пояснення які аналогічні відзиву на позовні вимоги, з яких вбачається , що підстав для задоволення позовних вимог немає. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу. Позиція суду щодо вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки. Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» 6 жовтня 1998 року № 161-XIV, із змінами (надалі за текстом - Закон 161). Відповідно до положень статті 1 Закону 161 оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону 161 договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 24 Закону 161 орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16. За змістом частини першої статті 32 Закону 161 на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону, та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 та від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Суд ураховує, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, а відтак робить висновок, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають і положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. На підставі викладеного, суд робить висновок про те, що звернення позивача до суду з позовом про захист своїх порушених прав шляхом розірвання договору оренди землі, здійснено у конкретний спосіб, визначений Цивільним кодексом України, та обумовлене саме недотриманням відповідачем, як орендарем, передбачених законом вимог щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі та строки, передбачені таким Договором. Під час судового розгляду сторони у справі підтвердили, що земельна ділянка за площею 5,3195 гектарів, належить позивачу і фактично використовується відповідачем за призначенням. Зі змісту позовних вимог вбачається, що підставою звернення позивача до суду є несплата відповідачем орендної плати за період 2018-2019 роки, тобто за два роки поспіль, що свідчить про систематичність несплати орендної плати та порушення п.26 Договору оренди землі. Також представником відповідача не спростовано прострочення внесення орендної плати за 2016-2017 року. Відповідач не заперечував, що з він фактично не сплачував орендну плату за договором оренди землі у 2018-2019 роки, посилаючись на невиконання позивачем обов`язку, щодо отримання орендної плати. Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати, а також про вчинення будь-яких дій з боку відповідача, для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати за Договором оренди землі. Суд, ураховує той факт що відзив на позов був поданий поза межами строку встановленого судом, надані до відзиву докази не спростовують предмета та підстав звернення. Отже, [PERSON] як орендодавці не створювали жодних перешкод для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати, вини позивача в затримці виплати орендної плати судом не встановлено, а сама затримка могла мати місце винятково з причин, які залежали від волі відповідача. Протилежного відповідачем суду не надано. Оскільки сторони при укладенні договору використовували типову форму договору оренди земельної ділянки, яка п.28 передбачає,що зміни до Договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, позивачем 20 березня 2020 року надіслані зміни до його умов , які відповідачем не підтримані. Судом встановлено, що згідно з пунктом 10 Договору оренди землі плата має вноситься до 1 квітня слідуючого за звітним роком, тобто сплачуватись один раз на рік. Пунктом 12.2 Договору оренди землі передбачено ,що у разі невнесення орендної плати передбаченої п.10 Договору оренди землі, п.12.2 нараховуюється пеня 0,01 %, від суми прострочення. Доказів того що відповідачем у будь - який спосіб перерахувало орендну плату позивачу за 2018-2019 роки у період передбачений Договором оренди землі суду тобто до 1 квітня наступного року не надано , в судовому засіданні не встановлено. Враховуючи викладене , суд дійшов до висновку , що вимоги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення орендної плати , індексу інфляції тощо. При звернені до суду позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за 2017 рік в сумі 10738.34 грн; за 2018 рік -9748.34 грн. ; за 2019 рік - в сумі 9250.078 грн. Загальна заборгованість становить 29736.76 грн. Під час розгляду справи позивач не заперечувала , що 5 лютого 2021 року відповідачем на її рахунок заборгованість перерахована. Враховуючи , встановлений факт суд вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості за сплату орендної плати задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Проте у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст. 611 Цивільного кодексу України, згідно якої моральна шкода за невиконання однією із сторін зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №692/1276/14-ц. Однак, відшкодування моральної шкоди ні Договором оренди, укладеним між сторонами, ні законом, що регулює відносини оренди землі, не передбачено. За встановлених обставин, вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 229 Цивільного процесуального кодексу України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 Цивільного процесуального кодексу України). Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Одже, оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку , що відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання умов Договору оренди землі укладеного з позивачем 29 вересня 2008 року , констатує що має місце систематична не сплата орендної плати за користування земельною ділянкою , що належить позивачу , а тому наявні підстави для розірвання договору відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, п. 30 вказаного договору, в іншій частині позовні вимоги вважає не доведеними та такими ,що задоволенню не підлягають. Судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1681.60 грн. За правилами ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовій збір стягується пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п.3 ч.2 зазначеної статті у разі часткового задоволення позовних вимог, судовий збір стягується зі сторін пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, зазначене положення з відповідача на користь позивача має бути стягнуто документально підтверджений сплачений судовий збір в сумі 840.80 грн.

Outcome: partial