Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . У цьому будинку з 17.03.2015 зареєстрований відповідач [PERSON] , який ніколи там не проживав і не проживає. [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку та відношення до їхньої сім`ї не має. На прохання добровільно знятися з реєстрації не реагує. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, суду пояснив, що відповідач є сином його товариша, який попросив його зареєструвати у будинку на 1 місяць. Відповідач у будинку ніколи не жив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань учасниками справи не подано. Процесуальні дії у справі. 18.02.2020 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.11). Ухвалою від 19.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.12-13). Ухвалою судового засідання від 31.03.2020 відкладено розгляд справи (а.с.21) Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/492/20 позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] (а.с.24, 25, 26). Заслухавши пояснення позивача, свідка з`ясувавши обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.11.2004 (а.с.6). Відповідно до довідки ВК Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області №21 від 21.01.2020 та акту обстеження від 27.01.2020 у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (син), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (квартирант) (а.с.8, 9). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких батько відповідача є товаришем її чоловіка [PERSON] . На прохання товариша у 2015 році чоловік зареєстрував відповідача у будинку, однак той жодного дня там не проживав та речей своїх там не має. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю відповідача, який не є членом сім`ї власника будинку, без поважних причин у цьому житлі понад строк, визначений законом. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник (наймач) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує норми статей 64, 150 ЖК України. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у цьому будинку, однак жодного дня у ньому з 2015 року не проживав. Фактичних даних, які б свідчили про наявність у будинку речей відповідача та участь відповідача в утриманні будинку, суду не надано. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та беручи до уваги те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин, у зв`язку з чим, зважаючи на вимоги частини 1 ст. 71 ЖК України, втратив право на користування жилим приміщенням у цій квартирі, тому суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. На підставі статей 71, 72, 150 ЖК України, статті 391 ЦК України, статей 7, 11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved