Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У квітні 2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір № 2874839, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 8 000 грн., однак, вважає, що укладений договір є недійсним, оскільки при укладенні даного договору ТОВ «Авентус Україна» порушено права позивача як споживача, передбачені нормами Законів України «Про захист прав споживачів». Зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту в порушення норм ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» йому не було в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, та відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Також зазначив, що відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладені кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. На підставі викладеного, просить суд визнати недійсним вищевказаний кредитний договір. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог 22 липня 2021 року від представника відповідача - адвоката Н.А. Бабенкової надійшов відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що перед укладенням договору відповідач шляхом розміщення на власному веб-сайті надає клієнтові доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Перед подачею заявки на отримання кредиту клієнт повинен ознайомитися з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, паспортом споживчого кредиту та відповідним кредитним договором, що розміщені на веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Без проставлення такої відмітки взагалі відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку системи для подальшого оформлення кредитного договору, при цьому на сайті відсутні будь-які часові обмеження для ознайомлення з інформацією стосовно кредиту. Представник відповідача зазначає, що 03 вересня 2020 року між сторонами укладений договір № 2874839 про надання фінансового кредиту, на підставі якого відповідачем надано позивачу кошти в сумі 8000 грн. шляхом переказу на вказаний позивачм рахунок в АТ «Універсал Банк». Представник відповідача вказує, що спірний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог ст. ст. 205, 207, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», позивач отримав кошти. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із позовною заявою направив клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Н.А. Бабенкова у судове засідання також не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. У прохальній частині відзиву справу просила розглядати за відсутності представника відповідача. Обставини справи, що встановлені судом 03 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір № 2874839 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надає позичальнику кредит в сумі 8000 грн., який він зобов`язується одержати та повернути, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Укладення договору, згідно п. 1.1 самого договору, здійснене сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої було забезпечено позичальнику через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. Додатком до договору є графік платежів. Текст кредитного договору та додатку до нього, надані позивачем та відповідачем, є ідентичним, споживачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С909852, 03.09.2020 13:17:50. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Частиною четвертою статті 203 ЦК України встановлено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Такий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобами зв`язку, вказаними під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідачем надані суду відповідні скріншоти щодо порядку укладення кредитного договором за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, відповідно до якого при підписанні договору на екран виводиться повідомлення від товариства про надсилання на мобільний телефон клієнта відповідного коду. З іншого скріншоту вбачається, що для входу до особистого кабінету клієнта інформаційно-телекомунікаційної системи товариства також використовується номер телефону клієнта при реєстрації та пароль. Позивачем не надано доказів, що пароль для входу у систему та код для підписання договору є ідентичними. Таким чином, спірний договір укладений та підписаний відповідно до вимог ст.ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», тому за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Тому, судом не вбачається порушення його прав, як споживача, оскільки кредитодавцем дотримані вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», порушень прав позивачки, визначених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», судом не знайдено. Суд не погоджується з позицією позивача про відсутність у спірному договорі умов про припинення його дії та про відповідальність відповідача, оскільки розділами 7 та 8 договору передбачені, відповідно, відповідальність сторін, в тому числі позикодавця, та порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору. Аргументи позивача про необхідність сплати пені двічі за порушення умов договору, є безпідставними та спростовуються умовами договору. Таким чином, позивачем не доведено порушень укладенні спірного договору, тому підстав для визнання його недійсним немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed