Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки одночасно існують такі умови: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], як фізична особа-підприємець, уклала з відповідачем договір банківського рахунка. Відповідач запропонував позивачу проводити операції з рахунком з власного компютера, без відвідування банку. Для проведення цих операцій працівники банку мали встановити на компютері позивача програмне забезпечення. [PERSON] погодилась на цю пропозицію. Працівники банку віддалено, через електронні мережі, встановили таке забезпечення на компютері позивача. Згодом, невстановлені особи, через компютер позивача, зняли кошти з банківського рахунку позивача в сумі 59000 гривень. Господарським судом, куди позивач звернулась з позовом як фізична особа-підприємець і сторона договору банківського рахунку, встановлено, що працівниками банку, разом з корисним програмним забезпеченням, яке забезпечувало операції з банківським рахунком, було встановлено також шкідливе забезпечення, яке дозволяло проводити ці операції без відома позивача. Також господарським судом встановлено, що у випадку зі зняттям з рахунку позивача 59000 гривень, банк порушив договірні зобовязання за договором банківського рахунка, а саме, не вправі був списувати кошти з рахунка позивача за обставин, які склалися. У звязку з порушенням договірних зобовязань господарський суд стягнув з банку у користь позивача 59000 гривень, неправомірно списаних з рахунку. Позивач, цього разу як фізична особа, просить відшкодувати за рахунок банку моральну шкоду, завдану їй внаслідок встановлення працівниками останнього шкідливого програмного забезпечення, яке дозволило списати з її банківського рахунку 59000 гривень без її відома. Моральна шкода завдана їй внаслідок душевних страждань та важкого захворювання, зумовленого цими стражданнями. Моральну шкоду позивач визначила у сумі 100000 гривень, які просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивач просила стягнути з відповідача сплачену нею суму судового збору та понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5860 грн. Інші вимоги позивача, на підставі її заяв, ухвалами суду залишені без розгляду. Відповідач заперечив вимоги позивача тим, що договір банківського рахунка укладений [PERSON] як фізичною особою-підприємцем, списання відбулося з цього рахунка, а отже і спір, має бути розглянутий господарським судом. Тому провадження у справі належить закрити. Крім цього, не доведено, що працівники банку вчинили злочинні дії, позивач має довести їх вину. Позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], як фізична особа-підприємець, уклала з банком договір банківського рахунка. [PERSON] запропонував позивачу проводити операції з рахунком з власного компютера, без відвідування банку. Позивач погодилась на цю пропозицію. Для проведення цих операцій працівники банку, віддалено, через електронні мережі, встановили необхідне програмне забезпечення на компютері позивача. Згодом, невстановлені особи, використовуючи компютер позивача, зняли кошти з банківського рахунку позивача в сумі 59000 гривень. Вказані вище обставини не заперечуються сторонами. Відповідач заперечував ту обставину, що працівники банку встановили на компютері позивача шкідливе програмне забезпечення, яке дозволило зняти з рахунку позивача 59000 грн. Однак, ця обставина встановлена постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 року у справі № 911/4676/15. Позивач звернулась з позовом до господарського суду як фізична особа-підприємець і сторона договору банківського рахунку від 18.04.2009 року, укладеного між нею та відповідачем. Цим судом та судами попередніх інстанцій встановлено, що «в матеріалах справи відсутній підписаний уповноваженими представниками сторін примірник договору № 1073164, а також відсутні будь-які докази звернення позивача із заявою про приєднання до системи «Клієнт-Банк» та Акту прийому передачі документів та засобів зберігання інформації для підключення системи «Клієнт-Банк». Крім того, 17 жовтня 2014 року, після дистанційного встановлення та налаштування програмного забезпечення системи «Клієнт-Банк» співробітниками банку Відповідача на досліджуваний компютер було встановлене шкідливе програмне забезпечення, яке відноситься до класу банківських троянів, за допомогою якого було здійснене викрадення облікових даних користувача системи «Клієнт-Банк» та створене платіжне доручення № 1 від 30 жовтня 2014 року. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що Відповідач не мав права обслуговувати Позивача з використанням системи «Клієнт-Банк» та здійснювати виконання платіжного доручення № 1 від 30 жовтня 2014 року, отже, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача збитків на підставі ст.1073 Цивільного кодексу України в сумі 59000 грн. є обґрунтованими і доведеними.» Цим же судовим рішенням і судами попередніх інстанцій встановлено, що «17 жовтня 2014 року Відповідачем, шляхом віддаленого підключення, було встановлено на компютер Позивача програмне забезпечення система «Клієнт-Банк». В цей же день на компютері Позивача встановлене шкідливе програмне забезпечення, яке обмінюється даними з серверами з ІР адресами: 109.200.8.124, 104.41.150.68. Дата його встановлення 17 жовтня 2014 року 12:33.» Тобто, цими рішеннями суду встановлено, що договір № 1073164 про підключення позивачу системи «Клієнт-Банк» не був укладений сторонами, а тому не зумовив жодних юридичних наслідків. Працівники банку, встановлювали на компютері позивача програмне забезпечення, необхідне для виконання умов ще не укладеного між сторонами договору № 1073164. Отже, позивачу, діями, повязаними з таким встановленням, була завдана позадоговірна шкода, а не шкода, зумовлена невиконанням договірних зобовязань, зокрема, зобовязань, які походять з договору банківського рахунка, як стверджує відповідач. Згадані рішення господарського суду якраз і ґрунтуються на тій обставині, що позивач не вправі був списувати кошти з рахунку позивача через систему «Клієнт-Банк», оскільки договір № 1073164 про використання цієї системи між сторонами не був укладений. Також цими рішеннями встановлено, що працівниками банку, 17 жовтня 2014 року, разом з корисним програмним забезпеченням, яке забезпечувало операції з банківським рахунком згідно системи «Клієнт-Банк», було встановлено шкідливе програмне забезпечення, яке дозволяло проводити ці операції без відома позивача. З допомогою цього шкідливого забезпечення з рахунку позивача були неправомірно зняті кошти в сумі 59000 гривень. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, позивач звільнена від доведення вказаної обставини і слід вважати встановленим, що працівники банку, виконуючи свої трудові обовязки (встановлення необхідного програмного забезпечення для проведення операцій з грошовими коштами з власного компютера клієнта, без відвідування банку), встановили також і шкідливе програмне забезпечення, яке дало змогу неправомірно зняти з рахунку позивача 59000 гривень. Вказані дії працівників банку, у будь-якому випадку, є неправомірними, навіть, якщо вони були необережними, оскільки перед встановлення програмного забезпечення на компютері клієнта його безпечність слід було перевірити антивірусними та іншими відповідними програмами. До того ж, банк не подав доказів того, що позивач була попереджена працівниками банку про небезпеку встановлення на компютері стороннього програмного забезпечення, та також не довів того, що позивач, отримавши таке попередження, взяла можливі ризики на себе. Тому, навіть у випадку, коли антивірусні та інші програми застосовувались, але нічого не виявили, вина працівників банку, які не зробили вказаних попереджень позивачу, залишається. Згідно ст.1172 ЦК, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд відхиляє твердження відповідача, що спір необхідно вирішувати в порядку господарського судочинства. Сторони уклали договір банківського рахунку і перебували у відповідних правовідносинах. Цей договір позивач уклала як фізична особа-підприємець. Спори, які зумовлені цим договором, дійсно мають вирішуватися господарським судом. Однак, поряд з договірними правовідносинами між сторонами виникли також деліктні, які регулюються ст.1172 ЦК. У цих відносинах позивач виступає вже як фізична особа, а не фізична особа-підприємець. Позивач, як фізична особа, має право на повагу до свого приватного життя, зокрема, даних та інформації, яка міститься у її компютері. Вона також мала законні сподівання, що працівники банку, які з її дозволу отримали доступ до її компютера, зроблять усе можливе для того, щоб внаслідок їхніх дій, повязаних з встановлення програмного забезпечення, не будуть створені умови для проникнення до інформації на компютері сторонніх осіб. Працівники банку порушили свої трудові обовязки, створили умови для проникнення у компютер сторонніх осіб, не попередили позивача про небезпеку встановлення стороннього програмного забезпечення. Наслідком їхніх дій стало завдання позивачу позадоговірної шкоди, права її були порушені і підлягають захисту. Господарським судом було встановлено, що у випадку зі зняттям з рахунку позивача 59000 гривень, банк порушив договірні зобовязання за договором банківського рахунка, а саме, не вправі був списувати кошти з рахунка позивача за обставин, які склалися. Позивач ж повязує свої вимоги не з неналежним виконанням договірних зобовязань, які випливають з договору банківського рахунку чи будь-якого іншого договору, а з тим, що працівники банку, виконуючи трудові обовязки, завдали їй шкоду, створили умови для проникнення до даних її компютера сторонніх осіб. Ці відносини є деліктними і діє вона в цих відносинах як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що ця особа матиме цей статус у всіх відносинах. Статус фізичної особи-підприємця лише доповнює правовий статус фізичної особи, який є ширшим, ніж статус фізичної особи-підприємця. Для того щоб вірно визначити статус особи у відносинах, необхідно виходити з суті цих відносин. Відносини, які встановлені у цій справі, не стосуються господарської діяльності позивача і регулюються цивільним законодавством, а не господарським, як стверджує позивач. Підстава для позову, первинно визначена позивачем у позовній заяві, допускала кілька тлумачень і не дозволяла чітко визначити, яким судом мала розглядатись справа: господарським чи цивільним. Суд розяснив позивачу його право змінити підставу позову і позивач таким правом скористалася. Після зміни позивачем підстави позову будь-які сумніви щодо того, яким судом має розглядатись справа, господарським чи цивільним, відпали. Справа має розглядатись цивільним судом. Позивач, змінивши підставу позову, обрала підставою своїх вимог ч.1 ст.1172 ЦК відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою. Для вказаної підстави немає значення, злочинними діями працівників завдана шкода, чи не злочинними. Позивач вважає, що дії працівників були злочинними, однак, той факт, що ця обставина не була доведена в суді, не означає, що обрана позивачем підстава позову веде до відмови у позові. Як вже зазначалося, ст.1172 ЦК охоплює будь-які протиправні дії працівників, як злочинні, так і не злочинні. Позивач обрала як підставу позову ст.1172 ЦК, отже, у випадку доведення протиправності дій працівників, внаслідок чого спричинена шкода, (не обовязково злочинної протиправності), обрана позивачем підстава позову дозволяє його задовольнити. Тому, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що оскільки вина працівників банку у вчиненні злочину не доведена, то і в позові слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1166 ЦК встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а отже, стосується і окремої підстави для відшкодування шкоди, передбаченої ст.1172 ЦК. Отже, законом встановлена презумпція вини працівників відповідача у заподіянні шкоди позивачу. Вказана презумпція відповідачем не спростована, він не довів, що шкідливе програмне забезпечення на компютер позивача встановлене не працівниками банку. З цього приводу відповідачем не надано жодного доказу, крім простого заперечення вини. Тому суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності преюдиції встановлених рішеннями господарського суду обставин, які зазначені вище, і покладення на позивача обовязку доводити вину працівників банку. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок протиправних дій працівників банку, які, неналежно виконуючи свої трудові обовязки, не домоглися безпечного встановлення програмного забезпечення на компютер позивача, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених нею душевних стражданнях. Суд визнає обґрунтованими твердження позивача про перенесені нею душевні страждання, оскільки поза розумним сумнівом доведено, що вона не могла не відчувати страждань від усвідомлення факту протиправного проникнення сторонніх осіб до даних на її компютері, страждань внаслідок передбачуваних наслідків такого проникнення, зокрема, втручання у її приватне життя, яке неодмінно відбувається у такому випадку, протиправного зняття з її рахунку 59000 гривень, передумовою якого стало таке проникнення, страждань внаслідок втрати довіря до людей, страждань внаслідок поведінки банку після події, що сталася, який замість того, щоб негайно залагодити ситуацію і, тим самим, зменшити рівень страждань позивача, змусив позивача звертатися в суд за захистом. В той же час, позивач не довела, що факт проникнення у її компютер, зумовив такий наслідок, як її важке захворювання. Це захворювання могли спричинити інші обставини, причинний звязок між протиправними діями працівників банку і захворюванням має бути доведений, а такого доведення немає. Залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, яка зумовлена ситуацією і є звичайною в таких випадках, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у 30000 гривень, тобто, менше, ніж просила позивач. Позивач також просила стягнути у її користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5860 грн. Згідно ст.137 ЦК України: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач на підтвердження понесених нею вказаних витрат надала лише три копії електронних сторінок, з яких неможливо встановити кому йшов платіж і за що. Позивач не довела понесення вказаних витрат, а тому у цій частині її вимог слід відмовити.

Outcome: partial