Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 03 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання житлового будинку з надвірними спорудами об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання договорів дарування недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.06.1985 року він уклав шлюб з [PERSON] . У даному шлюбі у подружжя народилась донька [PERSON] та син [PERSON] . Після одруження сімя стала проживати в домоволодінні по [ADDRESS] , який належав матері дружини [PERSON] . Після смерті матері дружина оформила спадкові права на вказане домоволодіння. Згодом подружжя спільними силами значно збільшила розмір домоволодіння, що свідчить наявність самочинного будівництва. На сьогодні стосунки між подружжям погіршились. На початку серпня 2018 року приїхала спільна дочка подружжя [PERSON] , яка повідомила, що домоволодіння по [ADDRESS] належить їй. Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що дружина подарувала будинок та земельну ділянку дочці, приховавши від нотаріуса про збільшення домоволодіння за рахунок самочинних добудов. Оскільки спірне домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, то договір дарування, що вчинений на користь [PERSON] є недійсним, оскільки укладений без згоди позивача. Посилаючись на ст.ст. 57,62,65 СК України, ст.ст. 203,215 ЦК України, Правову позицію у справі №6-2225цс16, Постанову Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16 позивач просив суд визнати домоволодіння по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати договір дарування даного будинку від 12.07.2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,4004 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що розташована в [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за №27018756, згідно якого зареєстровано право власності на земельну ділянку, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за №27018331, згідно якого зареєстровано право власності на домоволодіння; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння та земельної ділянки. Письмові пояснення позивача: 05.03.2019 року від позивача надійшло письмове пояснення в якому він зазначив, що у 1987 році було розпочато будівництво літньої кухні під літерою Д-1. Кошти на придбання таких будівельних матеріалів як саман та шифер надавали батьки позивача. Цегла придбана за кошти самого позивача. Літню кухню під літерою Д та прибудову під літерою д було побудовано у 1988 році. Після 2000 року літня кухня переобладнана в житловий будинок. Будівельні роботи із зведення перегородки, виготовлення дверних коробок, дверей, полів, «обшивання» дерев`яною вагонкою коридору виконував сам позивач. Крім літньої кухні відбулася перебудова стін в прибудові під літерою д. У 2002 році позивачем побудовано погріб під літерою К, над погребом зведено цегляний гараж. Додатково збудовано погрібник під літерою П та вбиральню під літерою О. У 2003 році до сараю-гаражу під літерою В добудовано сарай під літерою М та сарай під літерою Н. У 2003 році було проведено високочастотне електропостачання технічні умови видавались особисто на [PERSON] Також було здійснено електрифікацію прибудованих споруд. У 2005 році здійснено перекриття прибудови під літерою д. У 2006 році позивач власноручно побудував огорожу з боку сусідів. У 2007 році був закладений фундамент під огорожу з буту та згодом побудована огорожа. У 2011 році було пробито ще одну свердловину для подачі води до будинку та літньої кухні. У 2012 році виготовлено тимчасову споруду гараж, під літерою Р. Також придбано керамічну плитку та обкладено нею вхід в будинок під літерами Д,д, а пластиковою вагонкою підбито підшив на будинку. Вказані пояснення позивач просив врахувати в якості свідчень про поліпшення спірного будинку. Стислий виклад відзиву відповідача: 02.04.2019 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 30.05.2000 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] у виді домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Вказане майно є її особистою приватною власністю і не підлягає розподілу між подружжям. Дійсно з моменту набуття права власності в порядку спадкуванням за законом подружжям було здійснено самочинне будівництво 3-х сараїв і ремонт у літній кухні, проте на думку [PERSON] ці поліпшення незначні, у зв`язку з чим відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснення сторін в судових засіданнях: Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні з підстав викладених у позові та у письмових поясненнях позивача. Крім того, позивач пояснив, що він дійсно жив у домоволодінні своє тещі, разом з тим він постійно там працював, зводив, сараї, гараж, а з літньої кухні, яка була не добудована, а саме не містила навіть перегородок, він побудував будинок. Кошти на це були витрачені їхньої родини. В будівництві йому допомагав його син. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилась. Зареєстроване місце проживання останньої суду невідомо. [PERSON] була повідомлена про дату, час та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Черкаського районного суду Черкаської області в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник Першої черкаської державної нотаріальної контори в судові засідання жодного разу не прибув, хоча про час і місце розгляду справи нотаріальна контора повідомлялась відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе провести розгляд справи 26.06.2019 року без участі сторін в порядку ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 03.09.2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову. 04.09.2019 року ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, позовну заяву залишено без руху. 10.09.2018 року представник позивача подала клопотання про витребування доказів. 18.09.2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.09.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1597309371249), загальною площею 50,7 кв.м., яке належить на праві приватної власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на підставі договору дарування житлового будинку, серія та номер: 1-2186, виданого 12.07.2018 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження, до того ж задоволено клопотання про витребування доказів. 10.12.2018 року від представника позивача надійшла заява про виклик свідків та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. 25.03.2019 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла письмова заява про приєднання доказів та клопотання про виклик свідків. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Крім того задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик свідків, та додатково клопотання представника відповідача про приєднання доказів. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової б удівельно-технічної експертизи. 10.06.2019 року від представника позивача надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. 21.06.2019 року від позивача надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без його участі. 26.06.2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дрогомана О.О. надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, не визнання позовних вимог, з проханням відмовити в задоволенні позову. Встановлені судом обставини: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з 08.06.1985 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого повторно 14.08.2018 року, Серія [NUMBER] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 14.08.2018 року №1757, [PERSON] з 01.09.1987 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS] і має такий склад сімї: [PERSON] - дружина; [PERSON] дочка, [PERSON] син (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2000 року, [PERSON] успадкувала від [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку під літерою А-1, гаражу під літерою Б, сараю-гаражу під літерою В, льоху під літерою Г, літньої кухні під літерами Д, д, сараю під літерою Е, сараю під літерою Ж, огорожі за №1, криниці за №2. Інвентаризаційна вартість домоволодіння складала 6655 грн. (а.с.19). Згідно листа з КП «ЧООБТІ» від 27.06.2018 року №3364о, станом на 01.01.2013 року домоволодіння за [ADDRESS] зареєстровано у КП «ЧООБТІ» за [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2018 року домоволодіння по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,4004 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що розташована в [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 12.07.2018 року, серія та номер 1-2188, номер запису про право власності 27018756 та на підставі договору дарування житлового будинку від 12.07.2018 року, серія та номер 1-2186, номер запису про право власності: 27018331 (а.с.10-11). З договору дарування земельної ділянки від 12.07.2018 року вбачається, що [PERSON] від імені якої діє [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку, площею 0,4004 га, що розташована в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] . Передана в дар земельна ділянка належана дарувальнику на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 07 вересня 2012 року, в якому вказано, що земельна ділянка, площею 0,4004 га розташована в [ADDRESS] , має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Підставою видання державного акту про право власності на земельну ділянку стало рішення Яснозірської сільської ради від 29.05.2012 року №17-3/VI. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 12.07.2012 року [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Домоволодіння складається з: житлового будинку під літерою А-1, прибудови під літерою а, гаражу під літерою Б, сараю-гаражу під літерою В, погрібу під літерою Г, літньої кухні під літерою Д, прибудови під літерою д, сараю під літерою Е, сараю під літерою Ж, огорожі за №1, колодязя за №2. З технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 16.08.2018 року вбачається, що станом на\~24.04.2000\~року домоволодіння складалось з: житлового будинку під літерою А-1, прибудови під літерою а, гаражу під літерою Б, сараю-гаражу під літерою В, погрібу під літерою Г, літньої кухні під літерою Д, прибудови під літерою д, сараю під літерою Е, сараю під літерою Ж, огорожі за №1, колодязя за №2. Інвентаризаційна вартість домоволодіння складала 30517 грн. (а.с.12-14). Відповідно до даних технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 17.08.2018, станом на\~17.08.2018\~року вказане домоволодіння вміщує збудовані самочинно споруди: житловий будинок під літерою Д-1, прибудову під літерою д, (переобладнано з літньої кухні) літню кухню-сарай під літерою З, гараж під літерою К, сараї під літерами М, Н (а.с.15-18). Згідно висновку ПП «ТОВА» від 07.09.2018 року загальна ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,4004 га становить 150000 грн. без врахування ПДВ (а.с.34). Відповідно до відповіді КП «ЧООБТІ» на адвокатський запит [PERSON] , житловий будинок під літерою Д-1, прибудову під літерою д, переобладнано з літньої кухні самочинно, без зміни геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані. Крім того, самочинно побудовані літня кухня-сарай під літерою З, гараж під літерою К, сараї під літерами М, Н . Допитані в судовому засіданні свідки як зі сторони позивача так зі сторони відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали в домоволодінні матері відповідача [PERSON] , після її смерті вони спільними зусиллями і працею будували літню кухню-сарай, гараж, сараї, перебудовували літню кухню на житловий будинок. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час набуття [PERSON] права власності на домоволодіння) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно,\~яке належало\~кожному з\~подружжя до\~одруження,\~а також\~одержане ним\~під час\~шлюбу в\~дар або\~в порядку\~успадкування,\~є власністю\~кожного з\~них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно ч.\~1\~ст.\~25 Кодексу\~про шлюб\~та сім`ю\~України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Пунктами 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11передбачено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З матеріалів цивільної справи вбачається, що станом на 24.04.2000 року, тобто на момент спадкування, спірне домоволодіння не включало об`єктів самочинного будівництва, натомість станом на 17.08.2018 року у технічному паспорті на домоволодіння, що [ADDRESS] по [ADDRESS] наявні відмітки про самочинно збудовані споруди. У постанові Верховного Суду у складі КЦС від 04.04.2019 року по справі № 750/4445/17 зазначено, що за змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга\~статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої\~статті 376 ЦК України\~підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Окрім домоволодіння, предметом спору у даній цивільній справі є земельна ділянка, набута [PERSON] у власність за час перебування у шлюбі на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 07 вересня 2012 року. На вказаній земельній ділянці розташоване спірне домоволодіння. Відповідно до роз`яснень, наданих у\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують\~Європейську конвенцію з прав людини\~та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.\~\~ Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009). Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності та повноті приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.1985 року. 30.05.2000 року [PERSON] отримала у спадщину домоволодіння, що [ADDRESS] по [ADDRESS] , та складалося з з: житлового будинку під літерою А-1, прибудови під літерою а, гаражу під літерою Б, сараю-гаражу під літерою В, погрібу під літерою Г, літньої кухні під літерою Д, прибудови під літерою д, сараю під літерою Е, сараю під літерою Ж, огорожі за №1, колодязя за №2. Вказане домоволодіння в розумінні положень ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, які діяли на час виникнення правовідносин є роздільним майном подружжя і відповідно особистою власністю дружини. Спірне домоволодіння, розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 07 вересня 2012 року. Позивач не заперечує той факт, що отримане у спадок [PERSON] домоволодіння належало їй на праві приватної власності, проте у своїх вимогах зазначає, що за рахунок спільних коштів та особистої праці подружжя відбулося поліпшення майна, яке виразилось у самочинному будівництві надвірних споруд та самочинній реконструкції будівель, завдяки чому, на думку [PERSON] будинок з усим коплексом розміщених на його території надвірних споруд підлягає розподілу між подружжям у рівних частках. Надавши суду підтвердження про самочинне будівництво, позивач обґрунтовує свої вимоги посилаючись на норми права, які регулюють правовідносини пов`язані з визнанням права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Зокрема ст. 1 Закону України «Про іпотеку» надано наступне визначення терміну «об`єкт незавершеного будівництва» - об`єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. Позивачем та його представником в судовому засіданні не наведено жодного аргументу, підкріпленого належним доказом, що збудовані подружжям об`єкти нерухомості є об`єктами незавершеного будівництва. Натомість належними доказами обґрунтовано зведення самочинних споруд, зокрема відповідно до даних технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 17.08.2018, станом на 17.08.2018 року вказане домоволодіння вміщує збудовані самочинно споруди: житловий будинок під літерою Д-1, прибудову під літерою д, літню кухню-сарай під літерою З, гараж під літерою К, сараї під літерами М [PERSON] . Даний доказ сторонами не заперечується, і є на думку суду достовірним і допустимим. Враховуючи викладене суд вважає, що викладена Правова позиція у Постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, на яку посилається позивач при вирішенні позову не підлягає до застосування у даній справі, оскільки позивачем не підтверджено, що новостворене нерухоме майно є об`єктом незавершеного будівництва. [PERSON] та його представник послідовно підтверджують факт самочинного будівництва споруд, які вказані у технічному паспорті на домоволодіння. Майно, що належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності, повністю та автоматично не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному\~ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, тобто\~право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася\~внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності. Спірне домоволодіння до зведення на його території самочинних будівель належало [PERSON] на праві особистої приватної власності, а тому зазначена частка не може бути об`єктом поділу. Оскільки ч. 2 ст. 376 ЦК України визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, суд приходить до висновку, що вартість домоволодіння по [ADDRESS] , яке успадкувала [PERSON] , не збільшилась за час її перебування у шлюбі з чоловіком [PERSON] за рахунок самочинного будівництва, і не може бути об`єктом розподілу між подружжям, оскільки головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості, а лише виникає право власності на лише на будівельні матеріали. Разом з тим, позивач не ставив вимогу про поділ будівельних матеріалів використаних під час самочинного будівництва. Отже позовна вимога про визнання домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не підлягає до задоволення. Як наслідок\~земельна ділянка,\~площею 0,4004\~га,\~розташована в\~ [ADDRESS] ,\~з цільовим\~призначенням \~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~яка належала\~на праві\~приватної власності\~ [PERSON] \~не підлягає\~розподілу між\~подружжям,\~оскільки ч. 3 ст. 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 12.07.2018 року [PERSON] на підставі договорів дарування безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку, площею 0,4004 га, що розташована в [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Домоволодіння складається з: житлового будинку під літерою А-1, прибудови під літерою а, гаражу під літерою Б, сараю-гаражу під літерою В, погрібу під літерою Г, літньої кухні під літерою Д, прибудови під літерою д, сараю під літерою Е, сараю під літерою Ж, огорожі за №1, колодязя за №2. Самочинно побудовані споруди не були предметом договору дарування і у відповідача [PERSON] відсутнє на них право власності. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не заперечував, щодо того, що будівельні матеріали використані при будівництві самочинних споруд належать позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] як подружжю, а не його довірителю [PERSON] Сторонами не заперечується той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . На сьогодні право власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку належить саме їй. Відповідно до ч. 1-ч. 3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію права власності через відсутність згоди другого з подружжя на вчинення правочину є похідними від основної вимоги, а тому не підлягають до задоволення, оскільки предмет оспорюваних правочинів, а саме: домоволодіння та земельна ділянка були особистою власністю дружини [PERSON] , яка мала право самостійно розпоряджатись своїм майном без згоди чоловіка, що свідчить про відповідність укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів дарування земельної ділянки та домоволодіння від 12.07.2018 року нормам ст. 65 СК України. Крім того неправомірне скасування оспорюваних правочинів може призвести до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки судом в цілому відмовлено у задоволенні позовних вимог є за доцільне скасувати заходи забезпечення позову. Так відповідно до ч. 1, ч. 9-10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. \~ \~ \~ \~Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Так, згідно довідки до акту огляду МСЕК, серії 12 ААА №188195, [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання. Інвалідність встановлена безтерміново (а.с.23). Дана обставина звільняє позивача від сплати судового збору при подачі позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Але, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed