Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.02.2012 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі, в якому в них 14.04.2013 року народився син [PERSON]. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачкою виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, не могли дійти згоди при вирішенні простих побутових питань, з приводу чого між ними виникали сварки та скандали, свідком яких нерідко ставав їх малолітній син. З березня 2013 року сторони припинили спільне проживання та не підтримують будь-яких сімейних відносин, шлюб носить формальний характер, збереження цього шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому він просить вказаний шлюб розірвати, малолітню дитину сторін залишити проживати з відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 29.03.2016 року він подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 29.03.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати в її відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони одружилися 14.02.2012 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №36 (а.с.3). Згідно з даними свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, з березня 2013 року проживають окремо, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом також встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам. Малолітнього сина сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з відповідачкою, оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання вказаної дитини. Прізвища сторін в зв'язку з укладенням шлюбу не змінювались. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved