Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 3 листопада 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ? усіх видів заробітку/ доходу/ відповідача, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2015 року до закінчення навчання або до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: - на час прийняття рішення ще існувало і не було скасоване рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2013 року, відповідно до якого з нього вже стягувалися аліменти на його повнолітню доньку у розмірі 1/6 частини усіх його видів заробітку; - в період слухання справи суд без його згоди прийняв який-то письмовий доказ, тим самим порушив принцип змагальності сторін; - резолютивна частина рішення не містить однозначного тлумачення виводу; - суд безпідставно узяв до уваги в обґрунтування позову довідку навчального закладу без наказу про зарахування доньки на навчання, або посилання на наказ, та не містить вихідного номеру; - суд не взяв до уваги, що позивачка навчається на заочній формі навчання, має можливість самостійно себе забезпечувати; - суд також не узяв до уваги наявність у позивачки матері, її дохід; - стягнув аліменти, що є занадто великою сумою для нього, бо він хвора людина й потребує придбання дорогих ліків; Просив рішення суду першої інстанції скасувати та у позові відмовити. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити. Позивачка в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивачка є студентом 2 курсу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» заочної форми навчання за кошти фізичних осіб, зарахована на 2 курс згідно наказу № 1598СТ від 13.08.2015 року, захист диплома бакалавр 2018 рік ( а. с. 6, 14). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] - її батьком є відповідач [PERSON] ( а. с. 5). Згідно наданих суду квитанцій позивачкою сплачено за один семестр навчання згідно договору № 4043 - 1640 грн. ( а. с. 7). Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та прийнявши рішення про стягнення з відповідача аліменти у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача , суд враховував стан здоров'я позивачки, яка страждає на хронічний холецистит, конкремент жовчного міхура, що підтверджено протоколом УЗД від 16.10.2015 року (а. с. 8), власних доходів не має, а відповідач є військовим пенсіонером, отримує пенсію військовослужбовця, інших утриманців не має, працює на Слов'янський ТЕС охоронцем, йому нараховується на місяць зарплата 4729,72 грн., у серпні 2015 року було перераховано на банкомат після утримань 3126,38 грн., що визнано сторонами в судовому засіданні (на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають), також враховується вік та стан здоров'я платника аліментів, який також потребує лікування. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Але при визначенні розміру аліментів недостатньо повно врахував стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу у розмірі визначеним позивачкою. Апеляційним судом встановлене, що позивачка є студентом 2 курсу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» заочної форми навчання за кошти фізичних осіб, зарахована на 2 курс згідно наказу № 1598СТ від 13.08.2015 року, захист диплома бакалавр 2018 рік ( а. с. 6, 14). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] - її батьком є відповідач [PERSON] ( а. с. 5). Позивачка досягла повноліття та навчається на заочній формі, не працює, оча має таку можливість. Згідно наданих суду квитанцій позивачкою сплачено за один семестр навчання згідно договору № 4043 - 1640 грн. ( а. с. 7). Відповідно до позовних вимог позивачки, вона проживає разом зі своєю матірю, яка добровільно надає їй матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON]Є, працює, має постійний дохід, добровільно матеріальну допомогу позивачці не надає, за станом здоровя є людиною, яка потребує лікування. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до Постанови Пленуму ВС України №3 від 15.05.2006р., при вирішенні спору про стягнення аліментів на дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов'язку утримувати її, а обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду бере до уваги обґрунтування апеляційної скарги відповідача у частині занадто високого розміру стягнутих з нього аліментів на повнолітню дочку та з урахуванням стану його здоровя / а.с.26-27/, потреби у лікуванні останнього, вважає, за доцільне змінити рішення суду у частині стягнення аліментів з 1/ 4 частини до 1/8 частини усіх доходів відповідача. Таке рішення буде справедливим і у відношенні позивачки, яка є повнолітньою особою, навчається на заочній формі, має можливість працювати, але не працює у звязку з чим потребує допомоги, і у відношенні відповідача, який працює, може надати допомогу донці, але є хворою людиною й потребує у лікуванні. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, не є підставами для скасування рішення суду перої інстанції.

Outcome: partial