Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Фармак» звернулося до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ-Фарма», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармат ЛТД», Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» та просить: - визнати недійсним знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 212183; - зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг зміни, що стосуються визнання свідоцтва України № 212183 на знак для товарів і послуг недійсним, здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»; - визнати недійсним висновок Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про рекомендацію до реєстрації лікарських засобів «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА»; - заборонити [PERSON], ТОВ «СБ-Фарма», ТОВ «Фармат ЛТД» використання позначення «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.» зареєстрованого відповідно до свідоцтва України № 212183 від 25.05.2016. 13.09.2016 ухвалою суду відмовлено Публічному акціонерному товариству «Фармак» у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ-Фарма», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармат ЛТД», Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про визнання недійсним висновку про реєстрацію лікарського засобу та зобов'язання вчинити дії. Даною ухвалою відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фармак» до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності, третя особа - Міністерство охорони здоров'я України, Публічне акціонерне товариство «Вітаміни» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії. Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 29.11.2018 позов Публічного акціонерного товариства «Фармак» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії, задоволено. Визнано недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг №212183. Зобов'язано Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № 212183 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Фармак» та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсними свідоцтва на знаки для товарів і послуг, зобов'язання вчинити дії, відмовлено. Стягнуто з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Фармак» м.Київ, вул. Фрунзе, 63, код ЄДРПОУ: 00481198 судовий збір у розмірі 2756,00 грн. 11.12.2018 представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення по справі додаткового рішення посилаючись на те, що судом не було вирішено заявленої позивачем за первісним позовом вимоги до [PERSON] про заборону використання позначення «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.» зареєстрованого відповідно до свідоцтва України № 212183 від 25.05.2016. Зазначає, що під час судового розгляду ПАТ «Фармак» предмет позову не змінював, позов підтримав повністю, у т.ч. у частині вимоги до [PERSON] про заборону використання позначення «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.» зареєстрованого відповідно до свідоцтва України № 212183 від 25.05.2016 та відповідно позивачем за даними вимогами надавалися пояснення по суті. З урахуванням наведеного вище, просив подану заяву задовольнити. Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Суд вважає за можливе розглядати подану заяву у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, подану заяву, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 29.11.2018 позов Публічного акціонерного товариства «Фармак» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії, задоволено. Визнано недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг №212183. Зобов'язано Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № 212183 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Фармак» та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсними свідоцтва на знаки для товарів і послуг, зобов'язання вчинити дії, відмовлено. Стягнуто з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Фармак» м.Київ, вул. Фрунзе, 63, код ЄДРПОУ: 00481198 судовий збір у розмірі 2756,00 грн. Як вбачається з вказаного вище рішення, судом не було вирішено позовної вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Фармак» в частині заявлених вимог до [PERSON] щодо заборони [PERSON] використовувати позначення «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.» зареєстрованого відповідно до свідоцтва України № 212183 від 25.05.2016. Разом з тим, вказані вимоги були заявлені позивачем за первісним позовом ПАТ «Фармак» та відповідно ухвалою суду від 13.09.2016 відкрито провадження за позовом ПАТ «Фармак» Публічного акціонерного товариства «Фармак» до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності, третя особа - Міністерство охорони здоров'я України, Публічне акціонерне товариство «Вітаміни» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом надавалися пояснення по суті заявлених позовних вимог,як і надавалися відповідачами свої доводив обґрунтування заперечень проти первинного позову. Згідно із ч. 1 ст. 424 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. За правилами ст. 426 ЦК України, способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог ЦК України та іншого закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Відповідно до статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. При цьому згідно із частиною 2 статті 16 цього Закону свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Частиною 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що використанням знаку, поміж іншого, визнається: -нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); -застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Окрім того, за приписами Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак для товарів і послуг визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. Згідно із положеннями чинного законодавства (частина 5 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено законом: -зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів послуг; -зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; -позначення, схоже з зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; -позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати. Будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 Закону про охорону прав на знаки для товарів і послуг, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Як встановлено судом, що схожість до ступеня змішування спірної торговельної марки за свідоцтвом України № 212183 з раніше зареєстрованими торгівельними марками позивача за свідоцтвами України № 7323, 30054, 31171 щодо всіх товарів 5 класу МКТП та можливість введення споживачів в оману щодо особи, яка виробляє такі товари доведено позивачем в ході розгляду справи по суті. З урахуванням викладеного та положень ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», чинного на дату подання заявки, суд прийшов до висновку, що торговельна марка за свідоцтвом України №212183 не відповідає умовам надання правової охорони. Таким чином, використання спірної торгівельної марки відповідачем - 2, може відбуватись виключно за згоди власника свідоцтва або особи, яка має право на надання відповідного дозволу (ліцензії). За відсутністю такої згоди, зазначені вище дії, з точки зору ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» з боку відповідача-2 не можуть вважатися, як правомірне використання, оскільки призводять до введення споживачів в оману стосовно особи, яка виробляє такі товари. Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. З огляду на наведене вище, дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом щодо визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг №212183 та зобов'язання відповідача-1 внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України №212183 і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність», суд вважає за необхідне заборонити [PERSON] використання позначення «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.» зареєстрованого відповідно до свідоцтва України № 212183 від 25.05.2016 шляхом нанесення вказаного позначення на упаковку лікарського засобу, етикетку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним позначенням з метою пропонування для продажу, введення в господарський оборот лікарських засобів під торговою назвою «ДІАЗОЛІН-СБ-ФАРМА, зобр.», продажу, імпорту (ввезення) та експорту (вивезення), застосування його в діловій документації, в тому числі у назві лікарського засобу, в мережі Інтернет. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення поданої заяви представника позивача за первісним позовом про ухвалення по справі додаткового рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на нього повноважень та прав, не відслідковує порушення прав власників торгівельних марок, суд вважає, що з відповідача-2 підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved