Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користуванням кредитом та пені. В обґрунтування позову посилається на те, що 05 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк укладено договір про надання споживчого кредиту №11247089000. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20900,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03 вересня 2017 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 320,00 доларів США 05 числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №150887 від 05 листопада 2007 року. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність їх є солідарною. Свої зобов`язання за договором відповідачі належним чином не виконали, у зв`язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення коштів за договорами. Просить суд стягнути на користь ПАТ «УкрСибБанк» з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №11247089000 від 05 листопада 2007 року в розмірі 6566,18 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14\~625,03 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2732,83 грн. В судовому\~засіданні представник\~позивача позов\~підтримав з\~підстав,\~зазначених у\~позовній заяві.\~Просить суд\~ухвалити рішення\~про стягнення\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства УкрСиббанк\~з [PERSON] \~та [PERSON] \~в солідарному\~порядку суму\~боргу по\~поверненню кредитних\~коштів,\~процентів за\~користування кредитом\~за договором\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 11247089000\~від 05\~листопада 2007\~року в\~розмірі 6566,18\~доларів США,\~та пеню\~за несвоєчасне\~погашення кредиту\~та процентів\~ в\~розмірі 14625,03\~грн.\~та понесені\~судові витрати. Представник відповідача [PERSON] \~ адвоката\~Мосійчук А.В.в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінюючи долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (з 21 грудня 2009 року - Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11247089000. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20900,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03 вересня 2017 року згідно графіком погашення кредиту. Відповідно до п.1.2.2 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 320, 00 доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Згідно п.1.2.3. кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, можливих штрафних санкцій в повному обсязі на рахунок банку. Згідно п.2.1 договору у забезпечення виконання зобов`язань за договором банком приймається застава нерухомості трикімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] згідно договору застави №69133 від 05 листопада 2017 року та порука громадянина [PERSON] . (а.с.4-7) Згідно договору поруки\~№150887\~від 05\~листопада 2007\~року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] (боржник) усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №11247089000 від 05 листопада 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, як існуючих та в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а.с.8) 05 грудня 2015 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимоги про погашення заборгованості. (а.с.11-13) Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Згідно cт. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв`язку з чим, наявна заборгованість. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов договору, він приймається судом до уваги. Заборгованість [PERSON] за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 11247089000 від 05 листопада 2007 року становить 6566,18 доларів США, з яких: 6371,51 доларів СІІІА - кредитна заборгованість; 194,67 доларів СІІІА. - заборгованість по процентам; 14434,92 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 190,11 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, усього пеня 14\~625,03 грн.. (а.с.14-26) Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов`язання перед банком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість. Що ж стосується доводів представника відповідача стосовно того, що з моменту укладення договору про надання споживчого кредитув іноземній валюті, значно змінився курс гривні до іноземної валюти, що призвело до значного подорожчання кредиту і створило несправедливі умови кредитування для боржника, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з п.\~16\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 12\~березня 2012\~року №\~5\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~вирішенні спорів,\~що виникають\~із кредитних\~правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Посилання представника відповідача на те, що внаслідок значної зміни курсу долара до гривні відбулось значне здорожчання кредиту не знайшли свого підтвердження, оскільки встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют проводиться щоденно Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України\~\~відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», а тому банк не\~впливає на\~зміну курсу\~валют і\~не може\~прогнозувати чи\~встановлювати офіційний\~курс гривні\~до іноземних\~валют. Крім того, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Така позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року. Позивач з власної ініціативи звернувся за одержанням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, де отримав всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Зміни валютного\~ринку під\~час виконання\~кредитного договору\~не можуть\~бути підставою\~для зміни\~або розірвання\~раніше укладеного\~договору або\~звільнення однієї\~із сторін\~від виконання\~взятих на\~себе зобов`язань,\~якщо сторона\~вважає,\~що такі\~зміни відбуваються\~не на\~її користь. Відповідач [PERSON] , підписуючи кредитний договір, підтвердив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Відповідач [PERSON] добровільно виконував умови кредитного договору, що свідчить про те, що він їх визнав. Банк при укладанні договорів мав ліцензію та дозвіл на право здійснювати банківські операції. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті і сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України. Згідно зі статтею 99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст.192\~ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини третьої статті 533\~ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мав можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Судом також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Мосійчука А.В. на те, що графіком платежів, не було враховано понесені ним витрати у зв`язку з зміною курсу долара, що значно підняло в ціні вартість кредиту, суд не приймає до уваги, оскільки договором встановлено графік платежів, де платежі по тілу кредиту, по відсотках визначені в доларах США. Згідно висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи від 02 жовтня 2017 року №2339, яка проведена згідно наявних матеріалів, вбачається, що 1. В межах наявних матеріалів, відсутні (в т.ч. у відповідь на клопотання не надані) документальні підтвердження розмірів платежів, передбачених додатком №1 «Графік платежів,\~визначення сукупної\~вартості кредиту» до договору №11247089000 від 05.11.2007р., в зв`язку з чим не видається за можливе встановити дійсний розмір реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на момент укладення договору №11247089000 від 05.11.2007р. (в т.ч. при виконанні розрахунку в національній валюті України виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США), а саме відсутні: -договір страхування\~майна,\~переданого в\~іпотеку,\~на моменту\~договору №11247089000\~від 05.11.2007р.,\~з відображенням\~розмірів страхових\~платежів та документальні підтвердження (платіжні документи) за ним; -документальні підтвердження сплати нотаріальних послуг; -документальні підтвердження сплати комісії за надання кредиту; -документальні підтвердження сплати державного мита за посвідчення іпотеки/застави; -документальні підтвердження сплати послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення. \~ \~ \~ \~В межах наявних матеріалів, не встановлена відповідність реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на момент укладення договору №11247089000 від 05.11.2007р., даним, зазначеним у вищевказаному договорі (в т.ч. додатку №1 до нього), у зв`язку з відсутністю документальних підтверджень розмірів супутніх витрат, пов`язаних з укладенням договору, а саме відсутні: - договір страхування майна, переданого в іпотеку, на момент укладення j №11247089000 від 05.11.2007р., з відображенням розмірів страхових платежів та документальні підтвердження (платіжні документи) за. ним; - документальні підтвердження сплати нотаріальних послуг; - документальні підтвердження сплати комісії за надання кредиту; - документальні підтвердження сплати державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави; - документальні підтвердження сплати послуг за проведення незалежної експертноїї оцінки предмету забезпечення. В межах наявних матеріалів, не видається за можливе встановити розмір документально обґрунтованих щомісячних платежів в перерахунку долара США на гривні (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), у зв`язку з відсутністю документальних підтверджень розмірів витрат, пов`язаних з укладенням договору, а саме відсутні: - договір страхування майна, переданого в іпотеку, на момент укладення j №11247089000 від 05.11.2007р., з відображенням розмірів страхових платежів та документальні підтвердження (платіжні документи) за. ним; - документальні підтвердження сплати нотаріальних послуг; - документальні підтвердження сплати комісії за надання кредиту; - документальні підтвердження сплати державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави; - документальні підтвердження сплати послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення. В межах наявних матеріалів, не встановлено документальне підтвердження надання кредиту (оформлення) за договором №11247089000 від 05.11.2007р., а саме: - відсутні меморіальні документи (передбачені п.4.6. Постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003р.), які підтверджують здійснення безготівкових операцій з і кредитних коштів; - відсутня заява на видачу готівки, що підтверджує видачу кредитних коштів з поточного рахунку Позичальника (передбачено п.4 розділ III Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003р.); - в результаті співставлений даних, зазначених у виписці за особовим рахунком № [NUMBER] за 05.11.2007р. та у виписці «за кредитним договором\~з (вкл.)\~05.11.2007\~по (вкл.)\~13.05.2017» встановлено, що дебетові рахунки, використані для перерахування коштів (надання кредиту) відрізняються між собою, а саме: згідно з виписки за особовим рахунком позичковий рахунок (дебет рахунку) - № [NUMBER] , згідно з «виписки за кредитним договором з (вкл.) 05.11.2007 по (вкл.) 13.05.2017» позичковий рахунок (дебет рахунку) - № [NUMBER] ; - згідно виписки за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 05.11.2007 р. по 13.05.2017р. кредитні кошти за договором №11247089000 від 05.11 2007 р. перераховано з рахунку № [NUMBER] . Зазначений рахунок не передбачено використовувати для операцій з надання кредиту (Постанова Правління НБУ №435 від 16.09.2004р., Постанова Правління НБУ №280 від 17.06.2004 р.) (а.с. 149-169) Як вбачається з письмових пояснень на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2339 від 02 жовтня 2017 року наданих ПАТ «УкрСиббанк», АТ «УкрСиббанк» категорично не погодився з даним висновком експерта і вважає, що експертом не належним чином досліджені надані ПАТ «УкрСиббанк» докази, а відтак вважає його необґрунтованим. (а.с.260-274) Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дійшовши висновку про наявність правових підстав для задоволення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», суд виходить з того, що експертний висновок не має наперед встановленого значення для суду й підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, а банк при розрахунку відсотків діяв у межах договірних умов, погодженими сторонами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00,§23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосуваннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»)свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту\~1\~статті 6\~Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6Конвенціїтакож не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] ,\~оскільки протягом\~розгляду справи\~було встановлено,\~що між\~сторонами існували\~договірні відносини,\~які виникли\~внаслідок укладання\~договору про\~надання споживчого\~кредиту №\~111247089000 та договору поруки. Через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому банком - позивачем відповідно до умов кредитного договору була нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та\~ [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6566,18\~доларів\~США 18\~центів та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14\~625,03 грн. На думку суду, підлягають до задоволення судові витрати пов`язані з оплатою судового збору, так як у відповідності до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачем ПАТ «УкрСиббанк» оплачено судовий збір у сумі 2732 грн. 83 коп., що об`єктивно підтверджується платіжним дорученням №0011981957 від 11 березня 2016 року, тому з відповідачів слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2732,83 грн. (а.с.44) На підставі наведеного,

Outcome: approved