Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ВАТ «Івашківське» розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0107860, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 492 від 07.02.1997 року, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 15.10.2019 року [PERSON] звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 09.09.2019 року, в якій просила змінити резолютивну частину вказаного рішення зазначити: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті[INFO] її дідуся [PERSON] , право на земельну частку (пай) розміром 4.11 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлому на підставі сертифікату серії ХР №0107860 від 07.02.1997 року із земель запасу чи резервного фонду комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.12.2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] до Золочівської селищної ради Харківської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у Харківські області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування знято з апеляційного розгляду та направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції не було вирішено клопотання про поновлення [PERSON] пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду, не вирішені позовні вимоги в частині визначення, з яких саме земель позивачеві визначено право на частину, не вирішено питання щодо судових витрат. В судове засідання з`явилася позивач [PERSON] , яка просила суд винести додаткове рішення у справі у відповідності з положеннями, викладеними в ухвалі Харківського апеляційного суду. Золочівський селищний голова Канівець Л.В. подав до канцелярії суду письмовий відзив, в якому просив відмовити у стягненні судових витрат (за рахунок бюджетних асигнувань Золочівської селищної ради) на користь позивача, решту позовних вимог вирішити на розсуд суду. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за довіреністю Щербак Т.М. засобами електронного зв`язку подав до суду клопотання, в якому просив суд розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] яка просила ухвалити додаткове рішення та задовольнити її вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи суд приходить до висновку, що наразі існує необхідність в ухваленні додаткового рішення суду, оскільки у рішенні суду від 09 вересня 2019 року окремим пунктом не було вирішено клопотання про поновлення [PERSON] пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду, не вирішені позовні вимоги в частині визначення, з яких саме земель позивачеві визначено право на частину, не вирішено питання щодо судових витрат. Щодо позовних вимог про пропущення строку звернення до суду Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до суду з позовом 12 червня 2019 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині пропуску строку позовної давності наступним: про порушення свого права вона дізналася з інформації відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 листопада 2018 року №89/142-18, з інших джерел про порушення свого права вона не могла довідатися, так як її дід не отримав сертифікат про право на земельну частку пай, а в заповіті про це право також окремо не йшлося. З листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] вказаним листом повідомлено про наявність сертифікату про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ВАТ «Івашківське» виписаного на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за №492 від 07.02.1997 року проте не отриманий власником. Представники Золочівської селищної ради Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у Харківській області при висловленні своєї позиції щодо позову [PERSON] не просили про застосування позовної давності, просили справу розглянути за відсутності їх представника. Статті 256, 257, 267 ЦК України передбачають, поняття позовної давності, загальну її тривалість та наслідки спливу. Так позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відтак, дослідивши матеріали справи, враховуючи що документально підтверджено, що позивач дійсно про порушення свого права дізналася з листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 листопада 2018 року, одночасно враховуючи, що про застосування строку позовної давності з будь-яких мотивів ніким з учасників заявлено не було, суд доходить висновку, що позивачу підлягає поновленню строк звернення до суду відповідно до положень ст. 267 ЦПК України, так як він був пропущений з поважної причини. Щодо позовних вимог про визначення режиму земель Так, позивач звернулася до суду з позовом в тому числі про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії ХР № 0107860 від 07.02.1997 року із земель запасу або резервного фонду комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області в порядку спадкування за законом після діда [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги позивача задоволені в частині визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії ХР № 0107860 від 07.02.1997 року із земель запасу або резервного фонду комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області в порядку спадкування за заповітом після діда [PERSON] , померлого [INFO] . Проте не вирішено питання визначення категорії земель з якої має бути надана ділянка. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] за життя залишив заповіт, яким заповів [PERSON] усе своє майно. В ході розгляду справи також встановлено, що позивач у встановлений законом строк прийняла спадщину, а до її складу входило в тому числі і майнове право на пай, що засвідчувалося сертифікатом серії ХР № 0107860 від 07.02.1997 року, вказаний сертифікат, з невідомих причин, спадкодавець за життя отримати не встиг. При вирішенні спору в цій частині суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані в тому числі положеннями Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Стаття 19 Земельного Кодексу України перелічує категорії земель. 1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 2. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Стаття 12Земельного Кодексу України перелічує повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин Так до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відтак, в ході розгляду справи, під час винесення рішення 09 вересня 2019 року суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як нею документально доведено, що вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, в тому числі і майнові права померлого [PERSON] , серед яких і право на пай. Позивач зазначила у позові про те, що вона є спадкоємцем за законом, хоча фактично надала докази вступу у спадщину як спадкоємиць за заповітом, тому суд розглянув вимоги позивача, виходячи з того, що нею фактично заявлялися та задовольнив. Водночас при вирішенні спору судом не визначено категорію земель, з якої має бути надана ділянка, відтак, враховуючи наведені положення ст. 12, 19 Земельного Кодексу України, суд доходить висновку, щодо необхідності винесення в цій частині додаткового рішення про задоволення позовних вимог щодо визначення режиму земель, так як розпорядник земель на даний час - селищна рада, має право розпоряджатися саме вказаною категорією земель - комунальної власності, для чого з метою уникнення ускладнень при виконанні необхідно викласти резолютивною частину рішення у іншій редакції, не змінюючи при цьому її змісту. Щодо судових витрат 12.06.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , при зверненні до суду позивачем понесено судові витрати, які складалися з судового збору на суму 1382,99 гривень. При вирішенні спору представник відповідача висловив свою позицію та покладався на розсуд суду, тобто позовні вимоги не визнав. Статті 133, 141, 142 ЦПК України передбачають види судових витрат та порядок їх розподілу. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а також той факт, що Золочівська селищна рада згідно Закону України «Про судовий збір» не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору по даній категорії справ, на підставі ст. 141,142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду зі вказаною позовною заявою у розмірі 1382,99 грн.

Outcome: approved