Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі та припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Зобов'язано виплатити на користь [PERSON] компенсацію вартості на ? частину квартири [ADDRESS] в розмірі 134117 грн., за рахунок коштів, внесених [PERSON] на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська згідно квитанції №0.0.648483811.1 від 10 листопада 2016 року на суму 111032 грн. та квитанції №0.0.872575367.1 від 18 жовтня 2017 року. 13 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій посилалась на те, що у резолютивній частині рішення судом не вирішено питання про стягнення на користь позивача суми судового збору, витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із забезпеченням позову. З цих підстав просив суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі та припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Зобов'язано виплатити на користь [PERSON] компенсацію вартості на ? частину квартири [ADDRESS] в розмірі 134117 грн., за рахунок коштів, внесених [PERSON] на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська згідно квитанції №0.0.648483811.1 від 10 листопада 2016 року на суму 111032 грн. та квитанції №0.0.872575367.1 від 18 жовтня 2017 року. Вказаним рішенням дійсно не було вирішено питання розподілу судових витрат, а тому є передбачені законом підстави для ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1110,36 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.591874768.1 від 28 липня 2016 року. Також позивачем сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 290 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.601579089.1 від 17 серпня 2016 року. Частиною 6 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно акту здачі-приймання висновку судового експерта (експертного дослідження) №956/957-17 від 28 серпня 2017 року, позивачем за проведення експертного дослідження сплачено 3714 грн. Що стосується позовних вимог позивачки щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №43 від 25 грудня 2015 року укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON], розділом 3 якого визначалась вартість послуг та розрахунків. Представником позивача також надано акт виконаних робіт від 31 жовтня 2017 року, відповідно до якого роботу виконано (надано послуги) повністю, жодних претензій та зауважень щодо надання правової допомоги у сторін немає. Вартість витрат на правову допомогу склала 3000 грн. та була сплачена згідно квитанції до прибуткового касового ордера №7 від 31 жовтня 2017 року. Інших доказів документально підтверджених витрат на правову допомогу надано не було. Враховуючи надані позивачем письмові докази, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Враховуючи пов'язаність вищезазначених витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність їх розміру до предмета спору, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення щодо питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 8104,36 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved