Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції учасників справи. \~ \~ \~ \~31 січня 2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Полтавамолпрод» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 61883, 42 грн. та 600 грн. у відшкодування витрат по оплаті правової допомоги. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом про прийняття на роботу № 81-К від 07.12.2016 року в порядку переведення з ТОВ «ГАДЯЧСИР» він був прийнятий на роботу бухгалтером Хмелівського приймальному пункту ТОВ «Полтавамолпрод». 03 грудня 2018 року згідно наказу № 129-КП від 03.12.2018 року його було звільнено за угодою сторін по ст. 36 п. 1 КЗпП України. Станом на 03.12.2018 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед ним становить 61883, 42 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 04 лютого 2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. 14 лютого 2019 року позивач надіслав суду заяву на виправлення недоліків позовної заяви згідно ухвали судді від 04 лютого 2019 року. 14 лютого 2019 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд справи. Позивач надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 42). Представник відповідача ТОВ «Полтавамолпрод» у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло (а.с. 28,30,40). 30 травня 2019 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] наказом про прийняття на роботу № 81 -К від 07.12.2016 року в порядку переведення з ТОВ «ГАДЯЧСИР» був прийнятий на роботу бухгалтера в Хмелівський приймальний пункт ТОВ «Полтавамолпрод» (а.с.3). 03.12.2018 року [PERSON] було звільнено за угодою сторін по ст. 36 п. 1 КЗпП України, згідно наказу від 03.12.2018 року № 129-КП (а.с.3). З розрахункових листів за листопад - грудень 2018 року вбачається, що заборгованість підприємства по заробітній платі за період з 01 серпня 2017 року по 03 грудня 2018 перед [PERSON] становить 61883, 42 грн. (а.с.4). \~ \~ \~ \~Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заробітної плати. \~ \~ \~ \~Норми права, застосовані судом: Згідно ст.43\~Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 2 ст. 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно ч.2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Мотиви суду. \~ \~ \~ \~Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Всупереч вимогам\~ст.\~ст.\~115,\~116\~КЗпП України\~відповідач із\~серпня 2017\~року не\~виплачував позивачу\~нараховану заробітну\~плату,\~а при\~звільненні з\~роботи 03\~грудня 2018\~року не\~виплатив всіх\~сум,\~що належали\~йому від\~підприємства,\~що стверджується\~розрахунковими листками\~(а.с.4).Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. Обґрунтування розподілу судових витрат. Судом встановлено, що згідно договору про надання правничої допомоги від 29 січня 2019 року між адвокатом Менько Д.Д. та [PERSON] , адвокат Менько Д.Д. надавав правову допомогу [PERSON] (а.с.7). Згідно п. 2 даного Договору розмір гонорару визначався за домовленістю сторін і становив 600 грн. Відповідно до квитанції № 1 від 29 січня 2019 року [PERSON] сплатив 600 грн. адвокату Меньку Д.Д. за підготування до Роменського міськрайонного суду Сумської області позовної заяви до ТОВ «Полтавамолпрод» про стягнення заборгованості по заробітній платі (а. с. 8). Суд приходить до висновку, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 600 грн. є співмірним. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 600 грн. підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~ Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України. Суд

Outcome: approved