Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції , треті особи: [PERSON], Шоста дніпропетровську державна нотаріальна контора про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на підставі якого було внесено запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року, в іншій частині позову відмовлено. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Ухвалою Індустріального районного суду від 15 жовтня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів про визнання права власності на 42/100 частини земельної ділянки було залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року ухвалу Індустріального районного суду від 15 жовтня 2015 року було скасовано. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року було повернуто справу до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційного суду та ухвалити додаткове рішення. У червні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки. В позовній заяві вона посилається на те, вона, відповідачка [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], а [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] Спадщина складається із 63/100 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31. 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачці було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 42/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську. 04 червня 2014 року постановою державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну частку земельної ділянки площею 0,0915 га в м. Дніпропетровську по вул. Іркутська, 31 з посиланням на те, що в заповіті не було зазначено земельної ділянки. Просила визнати за нею право власності на 42/100 частки земельної ділянки площею 0,0915 га в м. Дніпропетровську по вул. Іркутській, 31 (кадастровий номер 1210100000:04:044:0008), та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську належало на праві спільної часткової власності : [PERSON] у розмірі 37/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2002 року та [PERSON] у розмірі 63/100 на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 12.10.2004 року. Земельна ділянка площею 0,0915 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31 та має цільове призначення обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спору належала [PERSON] на піставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 241 від 25.10.2001 року. 27 листопада 2003 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та 63/100 частини земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння. За життя [PERSON] було складено заповіт від 27 грудня 2002 року, яким вона заповідала належні їй 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31 [PERSON] у розмірі 21/100 частини та [PERSON] у розмірі 42/100 частини. [PERSON] 23 червня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 5-1351, за яким вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] 42/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську . Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 04 червня 2014 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 42/100 частки земельної ділянки площею 0,0915 га в м. Дніпропетровську, вул. Іркутська,31 (кадастровий номер 1210100000:04:044:0008) після смерті [PERSON], оскільки дана земельна ділянка не була охоплена заповітом. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13.10.2004 року Дніпропетровською міською радою, розмір земельної ділянки складає у цілому 0,0915 га, співвласниками якої є [PERSON] 63/100 частки та [PERSON] 37/100 частки. Земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:046044:0008. Позивачка є спадкоємицею після смерті [PERSON] та отримала в порядку спадкування за заповітом право власності на 42/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 42/100 частки земельної ділянки для обслуговування даного домоволодіння нотаріусом було відмовлено, тому позовна вимога є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 823 грн. 24 коп.

Outcome: approved