Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Стислий виклад позиції Позивача У лютому 2021 року [PERSON] (далі Позивачка) звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької міської ради (далі - Відповідач) та з урахуванням уточнених позовних вимог просила: припинити право власності територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перейшла у власність громади як відумерла спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 32а-32б). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON] . Вона звернулась до державного нотаріуса Першої Хмельницької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 24 жовтня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Однак, 10 жовтня 2013 року її засуджено вироком суду за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 за те, що вона надала нотаріусу свідоцтво про одруження із спадкодавцем, хоча в дійсності шлюб було розірвано. 09 липня 2020 року Позивачка вдруге звернулась до державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на іншій підставі на підставі ст.1264 ЦК України як особі, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Їй було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду про встановлення юридичного факту проживання\~ зі спадкодавцем однією сім`єю. Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року її заяву задоволено та встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] (Позивачки) та [PERSON] (спадкодавця) понад п`ять років до часу його смерті. З даним рішенням Позивачка звернулась втретє до нотаріуса. Нотаріусом їй відмовлено та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2012 року за реєстровим №1-2122 недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на підставі статті 1264 ЦК України. При підготовці позову позивачка дізналась, що спірна квартира перебуває у власності територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2013 року. 10 лютого 2021 року вона одержала дане рішення у суді і звернулась вчетверте із заявою до Першої Хмельницької нотаріальної контори на підставі ст. 1264 ЦК України, але їй відмовлено, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2012 року за реєстровим №1-2122 недійсним, а спірна квартира визнана відумерлою спадщиною. Нотаріус рекомендував звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позивачка посилається на статтю 1280 ЦК України як підставу позову. Стислий виклад заперечень Відповідача та третіх осіб Відповідач у справі відзив не надав; у судове засідання явку представника не забезпечив; в заяві про розгляд справи у відсутності представника Хмельницької міської ради заперечив проти заявлених вимог (а.с. 162). Третя особа в усному порядку заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у справі №670/38/20 рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року скасовано; заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду. Процесуальні дії та рішення у справі 24 лютого 2021 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; витребувано з Першої Хмельницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи №344-2012 [PERSON] (а.с. 31). 13 травня 2021 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] (далі третя особа) (а.с. 90). 09 серпня 2021 року справа надійшла до Ярмолинецького районного суду відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 31 ЦПК України, оскільки після задоволених самовідводів неможливо було утворити склад суду. 11 серпня 2021 року ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області справу прийнято до провадження (а.с. 142). В судовому засіданні 10 вересня 2021 року Позивачка позов підтримала, вважала за можливе завершити розгляд справи по суті спору; третя особа проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити повністю з підстав. Фактичні обставини, встановлені судом 30 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу №70 від 30 грудня 2009 року (а.с. 56). 18 червня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на спірну квартиру (а.с. 51-53). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6-8). 15 травня 2012 року Позивачка звернулась до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , в якій зазначила, що спадщину на спірну квартиру приймає, отримувати свідоцтво про право власності на одну другу частку в спільному сумісному майні подружжя не бажає, оскільки майно було особистою власністю померлого. За заявою заведено спадкову справу №344-2012. До заяви додала свідоцтво про шлюб із спадкодавцем (а.с. 37, 42). 21 жовтня 2012 року [PERSON] одержала витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно на спірну квартиру з метою оформлення спадщини (а.с. 54). 24 жовтня 2012 року [PERSON] подала Першій Хмельницькій державній нотаріальній конторі заяву, в якій зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який до дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] ; спадкове майно, а саме, спірна квартира, є особистою власністю померлого; та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру (а.с. 50). 24 жовтня 2012 [PERSON] отримала свідоцтво Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, що зареєстроване в реєстрі за №1-2122 від 24 жовтня 2012 року, про право на спадщину за законом на спірну квартиру (а.с. 54 а). 10 жовтня 2013 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/19185/13-к [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК та призначено відповідне покарання за те, що те, що вона 15 травня 2012 року, з метою підробки документу та його подальшого використання, будучи обізнаною, що шлюб між нею та [PERSON] розірвано 30 грудня 2009 року, перебуваючи в приміщенні Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, що по вул. Проскурівській, 33 в м. Хмельницькому, повідомила державному нотаріусу Гриці Л.М. завідомо неправдиві відомості, для внесення їх в заяву про прийняття спадщини, про перебування в шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер, при цьому надала нотаріусу оригінал повторно виданого 17 липня 2007 року свідоцтва про шлюб з [PERSON] , який втратив свою чинність, а також оригінал та нотаріально завірений переклад свідоцтва про смерть [PERSON] . Після цього, оформлена [PERSON] та власноручно підписана [PERSON] заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] була посвідчена державним нотаріусом. 24 жовтня 2012 року [PERSON] повторно, з метою підробки документу та його подальшого використання, перебуваючи в тому ж приміщенні Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, повідомила державному нотаріусу Гриці Л.М. завідомо неправдиві відомості, для внесення їх в заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, про перебування в шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер, тому вона є спадкоємцем майна - квартири [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] . Після цього, оформлена [PERSON] та власноручно підписана [PERSON] заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом була посвідчена державним нотаріусом. Того ж дня [PERSON] , з метою використання завідомо підробленого документу, перебуваючи в тому ж приміщенні Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, на підставі підробленої нею заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2012 року, отримала від державного нотаріуса Грици Л.М. свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому було зазначено неправдиві відомості про те, що спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] (квартири [ADDRESS] ), який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Після цього [PERSON] , усвідомлюючи неправдивість зазначених в свідоцтві про право на спадщину за законом відомостей, використала цей документ, надавши його 24 жовтня 2012 року працівникам Хмельницького БТІ, що по [ADDRESS] , для державної реєстрації вищевказаної квартири. 26 жовтня 2012 року [PERSON] , з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що на момент смерті [PERSON] не являлась його дружиною, в зв`язку з чим не мала права на отримання спадщини за законом, на підставі поданого до Хмельницького БТІ завідомо підробленого документу, незаконно зареєструвала за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , вартістю 240980,96 грн., яка згідно зі ст. 1277 Цивільного кодексу України мала перейти у власність територіальної громади м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, чим завдала останній матеріальної шкоди у великому розмірі (а.с. 9-12). 20 листопада 2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду у №686/8523/13-ц позов Хмельницької міської ради до [PERSON] , Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання спадщини відумерлою задоволено; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ВТА 444591 від 24 жовтня 2012 року, що видане [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л.М., зареєстроване в реєстрі за №1-2122; скасовано реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнано спадщину на квартиру [ADDRESS] відумерлою (а.с. 27-28). 28 липня 2016 рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №514 «Про надання житлової площа громадянам міста» на виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 08 жовтня 2008 року №2а-1450/2008, ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2014 року надано [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 24,5 в.м., який перебуває в пільговому списку поза черговиків згідно ст.44 Закону України «Про статус суддів» (а.с. 86). 09 липня 2020 року листом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори за вих. №458/02-14 [PERSON] на її усне звернення щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON] , на підставі ст.1264 ЦК України як особи, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини повідомлено про те, що свідоцтво не може бути видане, оскільки факт спільного проживання однією сім`єю не встановлений рішенням суду (а.с.71). 16 вересня 2020 року рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області у справі №670/383/20 заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено; встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , понад п`ять років до часу його смерті (а.с. 13-16). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційної довідки №242611573 від 02 лютого 2021 року спірна квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 565137468101) належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року у справі №686/8523/13-ц. Дата та час державної реєстрації 11 лютого 2015 року (а.с. 24-26). 07 вересня 2021 року постановою Хмельницького апеляційного суду у справі №670/38/20 рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року скасовано; заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду (а.с. 165-167). Зміст спірних правовідносин Спір виник щодо права власності на квартиру. Позивачка вважає себе власником на підставі статті 1264 ЦК України та відповідно оспорює право комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради. Оцінка судом аргументів учасників справи Відповідно до частини другої статті 1280 ЦК України, на застосуванні якої наполягає Позивачка, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Власні права на спірне майно позивачка обґрунтувала тим, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини Позивачка підтвердила виключно рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року у справі №670/383/20. Однак, дане рішення\~ скасоване постановою Хмельницького апеляційного суду 07 вересня 2021 року у справі №670/38/20, а заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду (а.с. 165-167). Інших доказів суду Позивачкою не надано, рівно як і будь-яких клопотань про витребування доказів, відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі тощо. В той же час право власності Відповідача на спірне майно підтверджене чинним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2013 року у №686/8523/13-ц, яким позов Хмельницької міської ради до [PERSON] , Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання спадщини відумерлою задоволено; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ВТА 444591 від 24 жовтня 2012 року, що видане [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л.М., зареєстроване в реєстрі за №1-2122; скасовано реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнано спадщину на квартиру [ADDRESS] відумерлою (а.с. 27-28). Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин другої статті\~ 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі 2-1606/07 (див. також ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №9901/798/18) одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані. Це також знайшло своє повторення у пунктах 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» де Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, пункт 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.\~ Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтиня 2020 у справі №2-24/494-2009 Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Отже, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Такі висновки відображені, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року, п. 40), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, заява № 59498/00, від 19 березня 1997 року, п. 34). Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2013 року у №686/8523/13-ц, яким позов Хмельницької міської ради до [PERSON] задоволено та у тому числі визнано спірну квартиру відумерлою спадщиною є чинним. [PERSON] мала можливість у змагальному процесі заявити про свої спадкові права, обґрунтувати їх та довести належними та допустимими доказами; скористалась правом апеляційного оскарження. За даних умов рішення є обов`язковим до виконання.\~ Підстави для задоволення позову відсутні.\~ На основі викладеного та

Outcome: dismissed