Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Рубіжанська міська рада Луганської області звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, якою просила визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 64, у будинку № 11-А по проспекту Московський в місті Рубіжне Луганської області. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 20 вересня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Представник позивача подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомі та зрозумілі, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 31 серпня 2017 року та 20 вересня 2017 року, та від яких заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а представник позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача та відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, Рубіжанська міська рада Луганської області в особі міського голови [PERSON] вказувала на те, що квартира [ADDRESS], право користування якою отримали відповідачі, не була ними приватизована. Разом з цим, вже більше ніж шість місяців вони у цій квартирі не проживають, а відомості про те, що вони не проживають у наданій їм квартирі за наявності поважних причин ними не повідомлялись. Тому, [PERSON], [PERSON], [PERSON], слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: За інформацією загального відділу Рубіжанської міської ради від 30 березня 2017 року вих.. № 34, згідно даних адресної картотеки з питань реєстрації за адресою:[ADDRESS], зареєстровано 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). Комісія, у складі представників Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, 18 квітня 2017 року (що підтверджується відповідним актом) встановила, що квартира №64 у будинку №11-А, що розташований у місті Рубіжне Луганської області по проспекту Московський є пустою більше ніж 10 років, в квартирі ніхто не проживає, і ніхто не навідується (а.с.15). І за інформацією сусідів відповідачів, яку вони надали 07 липня 2017 року, у квартирі №64 у будинку №11-А, що розташований у місті Рубіжне Луганської області по проспекту Московський, останні 10 років взагалі ніхто не проживає (а.с.16). Відповідно до відомостей наданих Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, станом на 31 грудня 2012 року на квартиру [ADDRESS], право власності не оформлялось, і вказана квартира є комунальною власністю (а.с. 17). При цьому будь-які відомості щодо прав приватної власності на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за будь-якою фізичною чи юридичною особою відсутні (а.с.41). За даними державного реєстру актів цивільного стану громадян України за період з 01 січня 2000 року по 01 квітня 2017 року актові записи про смерть по первинній реєстрації та по поновленим актовим записам у відношенні [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], не зареєстровані (а.с.20,21). Інформація надана Головним управлінням Національної поліції в Луганській області щодо [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], свідчить про те, що з 01 січня 2016 року по 21 квітня 2017 року в місцях позбавлення волі, вказані особи, не значиться та в розшуку не перебувають. А [PERSON] [INFO], з 24 липня 2013 року по теперішній час перебуває у державному розшуку та розшукується Рубіжанським ВП ГУНП в Луганській області, і інформації за результатами перевірки по облікам ОДК МВС України не надходила (а.с. 12,13). Також суд враховує, що за інформацією начальника управління житлово-комунального господарства Рубіжанської міської ради Луганської області, приватизація житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], не здійснювалась (а.с.19). Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що позивач та відповідачі стали учасниками цивільних правовідносин у сфері безстрокового права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними, виник спір щодо збереження за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сімї жилого приміщення. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Так, з огляду на положення частини 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. При цьому, згідно частини 1 статті 61 цього ж кодексу, користування жилим приміщенням у таких будинках здійснюється відповідно до договору найму, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та громадянином - на ім`я, якого видано ордер, який користується усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. З огляду на встановлені раніше обставини, суд вважає, що позивач довів суду те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], отримали право користування квартирою № 64 у будинку № 11-А, що розташований по проспекту Московський у місті Рубіжне Луганської області, саме як наймач та члени його сімї (а.с.14,17). Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому стаття 71 цього ж кодексу передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення тільки протягом шести місяців, за відсутності передбачених цією ж статтею поважних причин, для застосування яких він повинен заявити наймодавцю. Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у квартирі № 64 в будинку №11-А, що розташований по проспекту Московський в місті Рубіжне Луганської області, понад шість місяців, і вони не повідомляли позивачу як наймодавцю про наявність поважних причин своєї відсутності, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно втратили право користування цієї квартирою. За таких обставин, позовні вимоги Рубіжанської міської ради Луганської області, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4800 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1-6), вони підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі, по 1600 гривень з кожного відповідача. Отже,

Outcome: approved