Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач) про стягнення боргу за непоставлену продукцію згідно договору поставки, у якому просить суд стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 418 500,00 грн за непоставлену продукцію, втрати від інфляції за період прострочення поставки 270 315,02 грн, проценти за користування коштами за ставкою 3% річних 29 340,86 грн та понесені судові витрати у розмірі 7 181,56 грн, що разом становить 725 337,44 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 30 березня 2013 між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про поставку продукції №30/03-2013 від 30.03.2015, згідно якого здійснено замовлення поставки товару - цеглу М-100 та надання послуги по перевезенню будівельних матеріалів, за ціною 2700 грн за одну тисячу штук в м.Львів в кількості 310 000 штук, відповідно до договору було здійснено оплату в розмірі 418 500,00 грн, 02.09.2015 - у розмірі 209 250,00 грн, та 09.04.2015 - у розмірі 209 250,00 грн. Таким чином зобов`язання згідно договору про поставку продукції позивачем було виконано, а відповідач по сьогоднішній день товару не поставив. 26.01.2017 до відповідача була надіслана претензія про повернення коштів за непоставлену продукцію, однак відповідач на претензію не відповів та добровільно кошти повертати відмовляється. Відповідач подав пояснення на позовну заяву, які за своїм змістом суд розцінює як відзив на позовну заяву (а.с.118-120), в обґрунтування яких покликаючись на те, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх недоведеними та такими, що не підкріплені належними чи допустимими доказами. Стверджує, що не тільки не укладав та не підписував договір про поставку продукції, але і ніколи не зустрічався з позивачкою. Підпис, який стоїть на договорі йому не належить та очевидно відрізняється від його підпису. Відсутність його підпису на договорі свідчить про відсутність його волевиявлення, спрямованого на виникнення прав та цивільних обов`язків. Відтак, жодних зобов`язань по виконанню даного договору в нього не виникало. Обов`язків перед позивачем по виконанню договору, який нібито укладений між сторонами, у нього не виникало в силу відсутності домовленості та не досягнення всіх істотних умов договору і будь-які розрахунки боргу за невиконане зобов`язання, які проводить позивач у позовній заяві, є неправомірними. Окрім того такі розрахунки є невірні, оскільки нарахування відсотків за користування грошовими коштами та інфляційні втрати починаються з 10.04.2015, а остання сплата коштів, як зазначається в позовній заяві відбулась 02.09.2015. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що на час подання позову відповідач був зареєстрований як фізична особа підприємець і зазначений у позовній заяві договір укладав як ФОП [PERSON] . Однак, у 2020 році за заявою відповідача було припинено його реєстрацію як ФОП. При цьому, взяті на себе зобов`язання не припинилися і відповідальність несе безпосередньо [PERSON] як фізична особа, тому просить позов задовольнити, стягнувши з [PERSON] вказані у прозові суми коштів. Представник відповідача позов не визнав, проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що жодного договору на поставку цегли з позивачкою відповідачем не укладалося. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки; заяву з проханням про врахування обставин при вирішенні спору з відповідачем [PERSON] без статусу підприємця (а.с.103, 134). Представник відповідача подав заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи; клопотання про повернення в підготовче провадження; виклик позивача в якості свідка для допиту (а.с.110, 111, 115, 118-120). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.93-94). Ухвалою судового засідання від 18.09.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.98). Ухвалою від 02.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.104-105). Ухвалою від 18.03.2021 відкладено розгляд справи (а.с.113). Ухвалою від 31.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до підготовчого провадження (а.с.117, 127-129). Ухвалою від 31.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.121, 130-132). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізична особа-підприємець [PERSON] має реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів [NUMBER] від 23.05.2014 (а.с.13). Відповідно до договору №30/03-2013 про поставку продукції від 30.03.2015, [PERSON] з однієї сторони як Замовник і ФОП « [PERSON] » з другої сторони як Виконавець уклали договір, згідно якого виконавець зобов`язується поставити (продати) цеглу М-100 та надати послуги по перевезенню будівельних матеріалів власним автомобілем марки МАN, за ціною 2 700 грн за одну тисячу штук в м. Львів, в кількості 310 000 штук, а замовник зобов`язується прийняти товар та оплатити їх вартість згідно встановленого рахунку (пункт 1.1. Договору). Розрахунок по даному договору здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 банківських днів з моменту одержання рахунку про надання послуг по поставці продукції Виконавцем (пункт 2.1. Договору). У випадку невиконання своїх обов`язків по даному договору, винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки в повному обсязі, в тому числі не одержані доходи. Відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків (пункт 5.1. Договору). У Розділі «Адреси та реквізити сторін» зазначено рахунок виконавця ФОП [PERSON] , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» - [NUMBER] (а.с.11-12). Згідно з платіжним дорученням від 02.04.2015, [PERSON] перечислила ФОП [PERSON] оплату за цеглу згідно рахунку № [NUMBER] від 30.03.2015 у сумі 209 250,00 грн( а.с.20, 138). Відповідно до платіжного доручення від 09.04.2015, [PERSON] перечислила ФОП [PERSON] оплату за цеглу згідно рахунку № [NUMBER] від 30.03.2015 у сумі 209 500,00 грн ( а.с. 19, 139). ФОП [PERSON] надсилалася претензія про сплату заборгованості згідно Договору про поставку продукції №30/3-2015 від 30.03.2015. Сума претензій складає 674 429,12 грн (а.с.21-22). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість становить 418 500,00 грн, період прострочення - з 10.04.2015 по 09.08.2017. Розмір інфляційних втрат становить 270 315,02 грн, три відсотки річних - 29 340,86 грн (а.с.5). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] 11.12.2020 згідно запису №2003970060002003489 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (а.с.135). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору про поставку продукції, укладеного з позивачкою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України). Згідно з приписами частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Стаття 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що між фізичною особою [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 30.03.2015 був укладений договір №30/03-2013 про поставку продукції, внаслідок чого між сторонами виникли взаємні зобов`язання. За умовами цього договору ФОП [PERSON] зобов`язувався поставити (продати) [PERSON] цеглу М-100 та надати послуги по перевезенню будівельних матеріалів власним автомобілем марки МАN, за ціною 2 700 грн за одну тисячу штук в м. Львів, в кількості 310 000 штук, а [PERSON] зобов`язувалася прийняти товар та оплатити їх вартість згідно встановленого рахунку. [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконала, сплативши ФОП [PERSON] 02.04.2015 суму коштів у розмірі 209 250,00 грн та 09.04.2015 суму коштів у розмірі 209 500,00 грн, однак ФОП [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав та не надав (поставив) [PERSON] обумовлений у договорі товар. Надаючи оцінку аргументам сторін суд зазначає, що факт укладення між сторонами зазначеного вище договору стороною відповідача не спростований належними та допустимими доказами, а наведені з цього приводу стороною відповідача аргументи суд вважає голослівними. На виконання укладеного з ФОП [PERSON] договору [PERSON] перерахувала останньому на відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок № [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 418 750,00 грн. Призначення цих коштів і факт отримання їх саме ФОП [PERSON] підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями. Більше того, свідченням того, що саме ФОП [PERSON] отримав ці кошти є зазначений у підписаному сторонами договорі належний ФОП [PERSON] номер відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунку, який є ідентичний тому, на який [PERSON] перерахувала вказану суму коштів. Суд зазначає, що стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження виконання ФОП [PERSON] зобов`язань за договором №30/03-2013 від 30.03.2015, відтак суд доходить переконання, що такі зобов`язання ФОП [PERSON] невиконані, тому сплачена йому позивачкою сума коштів 418 500,00 грн (сума коштів, визначена позивачкою у позовних вимогах) підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. Щодо аргументів позивачки про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зауважує, що статтею 625 ЦК України передбачено право вимоги кредитора у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, а тому аргументи позивачки щодо застосування до відповідача цієї норми як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання є обґрунтованими. Надаючи оцінку правильності розрахунків сум інфляційних збитків та трьох процентів річних суд виходить з такого. Основна сума заборгованості за договором становить 418 500,00 грн (визначена позивачкою у позовних вимогах). Період прострочення - з 10.04.2015 по 09.08.2017. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100) x ( ІІ2 : 100) x ( ІІ3 : 100) x ... ( ІІZ : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) = 1.44796623 Таким чином, інфляційні втрати становлять 187 473,87 грн (418 500,00 x 1.44796623 - 418 500,00). Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. Отже, з 10.04.2015 до 31.12.2015 - 418 500,00 x 3 % x 266 : 365 : 100 = 9 149,67 грн; з 01.01.2016 до 31.12.2016 - 418 500,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 12 555,00 грн; з 01.01.2017 до 09.08.2017 - 418 500,00 x 3 % x 221 : 365 : 100 = 7 601,80 грн. Таким чином, три проценти річних становлять 29 306,47 грн (9 149,67 + 12 555,00 + 7 601,80). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також вимоги частини 1 статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] суму коштів, отриманих на виконання договору 30/03-2013 про поставку продукції від 30.03.2015, у розмірі 418 500,00 грн, інфляційні втрати у сумі 187 473,87 грн та три відсотки річних у сумі 29 306,47 грн (всього 635 280,34 грн). Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 6 352,81 грн (635 280,34 х 100% : 718 155,88 = 88,46%; 7 181,56 : 100% х 88,46% = 6 352,81). На підставі статей 205, 509, 526, 610, 611, 598, 599, 611, 625, 626-628, 662-664, 712, Цивільного кодексу України та

Outcome: partial