Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (ПАТ КБ „Приватбанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на наступне. Між [PERSON] та ПАТ КБ „Приватбанк було укладено договір б/н від 13 вересня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В той же час відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість у сумі 48\~422 грн. 06 коп. яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги не визнав, у позові просив відмовити. Просив суд врахувати, що 06 квітня 2010 року Барвінківським районним судом Харківської області було винесено вирок, яким [PERSON] було визнано винною за ч.1 ст. 191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 358 КК України, яка навмисно підробила його підпис про отримання картки та привласнила кошти в сумі 5\~568 грн. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 20016 року ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»,та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Разом з тим, вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2010 року, що набрав чинності, яким [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 358 КК України, встановлено, що [PERSON], працюючи на посаді касира оператора Барвінківського відділення ЗАТ КБ «Приватбанк», з метою приховати інший злочин, в касових ордерах від 10 квітня 2008 року, 11 квітня 2008 року, 25 липня 2008 року, 29 липня 2008 року, 28 серпня 2008 року, 11 вересня 2008 року, 25 вересня 2008 року, 26 вересня 2008 року, 16 жовтня 2008 року, 17 жовтня 2008 року про зняття з кредитної картки №5457082940280704 грошових коштів на загальну суму 5\~568 грн., підробила підпис клієнта банка [PERSON], якому належить кредитна картка №5457082840280704. З письмових пояснень [PERSON], які знаходяться в матеріалах кримінальної справи №1-70/2010, вбачається, що [PERSON] за отриманням кредитної картки не звертався. Грошовими коштами з карки [PERSON] користувалась [PERSON], яка їх знімала, проводивши карткою через термінал каси та підписувалась в чеках про отримання грошей. Крім того, щомісячно погашала зазначену кредитну картку (а.с.50). Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з цього, суд не вбачає вини відповідача в виникненні заборгованості за кредитною карткою, оскільки ці збитки банку завдані злочинними діями його працівника касира [PERSON] Стаття 134 ч. 1 п. 3 КзПП України передбачає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Аналізуючи наведені докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed